35 
fixovány. Bohužel pohřešuje referent ve zprávě Blochwitzově bližší 
údaje o tom, jak byly zakládány-původní kultury, jmenovitě nebylo-li 
pracováno s populacemi. Neboť jinak bylo by velmi snadno možno, že po¬ 
stupem autorovým, při němž povlovnost a selekce hrála značnou roli, 
eliminovány byly všecky linie, jimž se nedaří při silném osvětlení a jež jsou 
zmáhající se robustnější formou přerůstány. 
Velké prohloubení přinesly ve veškery tyto otázky práce Beij erink- 
kovy. 
Beijerinck 1 ) řadí různosti, jež se objevují mezi potomstvem téhož 
druhu, mezi modifikace, fluktuace, mutace a (u sexuelně differencovaných 
mikroorganismů, na př. u octospora, u něhož musíme předpokládati ka¬ 
ry ogamii spojenou s dělením redukčním) i kombinace. Modifikace nejsou 
dědičné anebo dědí se jen během několika málo buněčných generací než 
jsou ty, při kterých povstávají. Dědičnými a sice během neobmezeného 
počtu generací jsou ostatní formy differenciací. Na modifikacích spočívá 
differencování, jak se objevuje při obyčejné plynně před se jdoucí onto- 
genesi. Při tom změny jsou ovládány obyčejně vnitřními, zřídka vnějšími 
podmínkami a jakmile tyto podmínky samy se mění, děje se totéž s jejich 
produkty. Při fluktuacích stojí dědičné změny pod vlivem podmínek 
vnějších. Při tom doznává po většině největší počet individuí téhož kmene 
tutéž změnu. Naproti tomu hrají při mutacích vnější podmínky roli více 
podřízenou, hlavními faktory změny jsou vnitřní podmínky, které se uplatní 
obyčejně v několiko málo individuích kmene. Přes to bylo nalezeno u více 
mikrobů, že musí přijíti zároveň jakési podráždění, aby mutace byla vy¬ 
bavena. Nicméně lze se prý domnívati, že při realisování fluktuací převa¬ 
žují podmínky vnější, u mutací vnitřní. Obě kategorie liší se od sebe ještě 
co do stupně změn: u fluktuací jsou skoky menší než u mutací. Ve své 
práci mluví autor toliko o mutacích, které vystupují za normální výživy. 
Počet mutativních možností u j ednotlivých kmenů v ikrobů zdá se 
býti neomezeným. V kulturách Beijerinckových toliko určité mutace 
vystupovaly a počet jich nemohl býti nijakým způsobem zvýšen. Tak ob¬ 
náší počet mutací stanovených Beijerinckem pro B. prodigiosus 15, Schizo- 
saccharomyces octosporus 9, Bacillus herbicola 3—5, fosforeskující bakterii 
Bacillus ind. 4. Mnohdy vystupuje u téhož druhu mikrobového týž mutant 
zcela pravidelně a opětovaně tak, že se zdá, jakoby„mutační" proces bral 
se určitým směrem a dle zákonů předurčených vnitřními příčinami. Nic¬ 
méně neobjevují se všickni mutanti se stejnou lehkostí, a tak jsou někteří 
hojnější, jiní vzácnější. Mutant Schizosaccharomyces octosporus seriatus jest 
na př. zjevem vzácným, S. oct. asporus velmi obyčejným. 
Také jiní mikrobiologové stanovili týž zjev. Velmi důležito je, že 
přečasto mutace činí dojem pouhého atavismu, v každém případě zvrat 
karakteru, kterýžto ovšem rovněž za proces mutativní musí býti považo- 
x ) Beijerinck, Mutation bei Mikroben. (Folia Microbiologica 1912.) 
XLVI. 
3 * 
