36 
ván, neznačí nic jiného než ,,mutacť'. Zdali mutace přinášejí s sebou něco 
nového pro organismus, jakýsi fylogenetický pokrok, zdá se Beijerinckovi 
nepravděpodobným. Někdy objevuje se sice u mutantu mikrobových 
znak, který neexistoval u rassy kmenové, tak může povstati na př. u Ba- 
cillus prodigiosus mutant viscosus. Při tom zůstává však nerozhodnuto, 
zda tento nový znak: tvořiti sliz neexistoval již u vzdálenějších příbuzných 
Bacilla tak, že by jeho vystoupení neznačilo nic jiného než atavismus. 
,,Vorláufig muss ais wahrscheinlich betrachtet werden, dass die Mutan- 
ten keine neue Glieder des Hauptstammes der sich in phylogenetischem 
Sinne entwickelnden Organismenwelt sind., sondern nur das schon Da- 
gewesene oder besser gesagt, das schon in der Anlage Vorhandene reprá- 
sentieren“. (pag. 8). Není tedy ani u mikrobů dokázáno, že by nové geny 
(,,Gewinnmutationen“, „Gewinnmutanten") vznikaly. 
Beijerinck udává, že většina mikrobů, jestliže jsou jen dostatečně 
dlouho pozorováni v kulturách, jest s to jeviti mutaci. Jen u Cyanophyceí 
nebyl tento zjev dosud pozorován, při čemž Beijerinck poznamenává, že 
příčinou toho může býti pohyblivost těchto mikroorganismů, kteráž zne¬ 
možňuj e pozor ováti dotčenou změnu v koloniích také u většiny nižších Chlo- 
rophyceí. Tak kultivuje Beijerinck jeden kmen Pleurococcus vulgaris již od 
r. 1888, aniž byla pozorována na něm nějaká změna. Podobně stálým jeví se 
Stichococcus bacillaris a Cystococcus humicola (z Parmelia parietina). Naproti 
tomu u Chlorella variegata jest mutace ,,so zusagen eine normále Erschei- 
nung (1. c. pag. 28). Chlamydomonas (řasa sexuelní!) mutuje tolikéž. Také 
u Saccharomycetů kvašení alkoholového jest mutace zjevem zcela obyčej¬ 
ným, ba u Scjiizosaccharomyces octosporus činí mutace na pozorovatele, 
který po prvé se s ní seznámil, dojem spíše nějakého zcela normálního po¬ 
chodu, na př. variability. Z povrchu téměř každé kolonie odospora lze lehce 
tři různé mutanty v čisté kultuře sebrati, při čemž může sloužiti za indi¬ 
kátor pouhý jod, jenž barví violetově glykogen buněk i tmavomodře spory 
obsahující granulosu a stanoví kvantitativní rozdíly v obsahu těchto 
látek jak u mutantů tak vzhledem ku formě mateřské. Zajímavo je, že 
titíž mutanti mohou vycházeti z různých předchozích forem. Tak mohou 
vzniknouti z mateřské formy Bacillus prodigiosus mutanti: roseus, albus, 
viscosus, auratus, hyalinus. Hyalinus jakožto mutant druhého stupně 
(II.) z mutanta albus (I.), viscosus (II.) z auratus a hyalinus (I.), albus 
(II.) z viscosus (II.), auratus a hyalinus (II.). Mutant třetího stupně (III.) 
albus konečně z auratus (I.), viscosus (II.) a hyalinus (I.), viscosus (II.). 
Jestliže pak mutanti vrací se zpět ke své formě mateřské, což B. ve svých 
kulturách přečasto pozoroval, děje se to tak, že opětuje se nejprve skok, který 
byl nej posledněji učiněn. Tak vrací se na př. sekundární mutant Bacillus 
prodigiosus viscosus albus při atavování nejprve k primárnímu mutantu 
Bacillus prodigiosus viscosus, formě, která vyznačuje se hojným tvořením 
slizu a červenou barvou, a ne přímo k normální formě Bacillus prodigiosus. 
Někdy ovšem intermedierní stupeň probíhá velmi rychle, takže vzniká 
XLVI. 
