42 
tačních periodách budou semena od různých pěstitelů — pro Čechy převzal 
kultury referent — zaslána do Svalofu, kdež bude pozorováno, zda dě¬ 
dičná jejich rannost se kulturou v cizích terrainech pozměnila. 
Nilsson-Ehle sám (1. c. pag. 19) se domnívá, že by bylo pro přítom¬ 
nost předčasným popírati kategoricky na základě dedukcí theoretických 
možnost změn hereditních, akklimatace dědičné vlivem přímých ústředí 
ve smyslu Lamarckové. Nynější stav nauky o dědičnosti, jmenovitě zjevy 
podivuhodné při křížení, přivádějí však jej k závěru, že i při tomto pro¬ 
blému můžeme vystačit i poznatky mendelistickými. 
Akklimatace, adaptace klimatická, neznačí dle něho nic jiného než 
přegrupování faktorů mendelistických v kombinace vždy výhodnější, 
odpovídající nejlépe danému ústředí. Že zde připadá selekci určitá role. 
nelze popírati. Snadno lze pozorovati, že v jisté varietě pšeničné, význačné 
určitou variací hereditérní resistence oproti mrazu, individua méně resi- 
stentní mizí nebo ubývá jich počtu, kdežto individua resistentnější pře¬ 
trvají a dominují víc a více. Podobně, jestliže varieta ovsa o určité dědič¬ 
né variaci rannosti jest přesazena severněji, kde kombinace pozdější zrají 
špatně anebo vůbec nedozrávají, rozmnoží se kombinace rannější. Ná¬ 
sledek toho jest, že objeví se změna v průměrném karakteru rannosti u této 
variety. Nicméně možnosti akklimatace nejsou tím vyčerpány, neboť 
hybridací mezi individui vyselektovanými, přegrupováním jednotek mohou 
se tvořiti kombinace ještě výhodnější a akklimatace pokračuje. Úkol, jejž 
hraje zde selekce, jest tedy ten, že zmenšujíc počet individuí pozdnějších 
poskytuj e větší možnost hybridisace mezi individui ranními, čímž se zvět¬ 
šuj í značně možnosti realisace možných kombinací ve směru větší rannosti. 
Křížení takovéto v pšeničných polích, jak zkušenosti ukazují, jest velmi 
snadno možno, formulované pak tyto výklady, založené na přečetných 
experimentech Nilsson-Ehleho o dědičnosti různých forem obilných a jich 
kříženců s ohledem ku resistentnosti proti mrazu, chorobám atd. ve mnohém 
souhlasí s učením Darwinovým doplňujíce a vysvětlujíce některé jeho these. 
Vývody Kammererovy na pravou míru uvádí Jollos. 1 ) Kammerer 
nalezl, že při křížení typické skvrnité formy a formy přirozené se 2ma žlu¬ 
tými pruhy, tedy typica X taeniata, v F t povstane typica (typica vždy do¬ 
minuje nad taeniata), v F 2 pak že objeví se typické štěpení dle 3:1. Také 
dvakrát pruhovaná umělá forma X prostředně pruhovaná umělá, jakož 
taeniata x prostř. pruhov. umělá v F\ daly typica. Naproti tomu taeniata 
X dvakráte pruh. umělá v F x dala vždy taeniata. Při křížení typica x prostř. 
pruh. umělá, jakož i typica x dvakr. pruh. umělá v F x objevily se formy 
intermedierní (v řadách skvrnité) a v F 2 místo štěpení od jednoho ke dru¬ 
hému mláděti pokračující porušování v symmetrii uspořádání skvrn až 
posléze se objevila čistá typica. Při transplantaci ovarií typica nebo taeniata 
x ) Jollos V., referát o Paul Kammerer, Vererbung erzwungener Farben- 
veránderungen IV., v Zeitschr. íůr induktive Abstammungslehre XII, Heft 1., 1914, 
567.) 
XLVI. 
