7 
leatus silný nerv, jako nějaká osa, až ku zpodu kladodia běží a j. v. Ale zá¬ 
važné důvody svědčí opak toho. Již to, že mnohé kladodie jsou sterilní, bez 
listenu a bez onoho silného nervu, nesnadno dá se s náhledem tím srovnati; 
musilo by se předpokládati, že buďto osa, ku které ten domnělý list 
náleží, na zpodu jeho neznatelně zakrněla, aneb že s listem svým v jedno 
srostla, což oboje jest velmi strojené. Ještě nejapnější by musel býti výklad, 
jenž by Koch-ův náhled chtěl srovnati s tím, co ukazuje kladodium od 
R. androgynus (Semele), nesoucí květy na obou svých krajích.« 
Jak Askenasy, soudili i jiní botanikové v Německu, kde vývinozpyt má 
hlas rozhodující; pročež tam náhled Koch-ův, ostatně ničím nedokázaný, zůstal 
osamělým a nepovšimnutým. Jinak ve Francii, kde moderní škola morfologická 
z anatomického slohu, z uspořádání svazků cévních odvozuje znaky k roze¬ 
znávání stonku a listů, dávajíc přednost anatomické této methodě před vývino- 
zpytem. Pokud o znaky anatomické běží, má kladodium listnatců arci více 
ráz listu nežli stonku. V stonku totiž vůbec dle Van TiEGHEM-a jsou svazky 
cévní postaveny do kruhu neb do více kruhů a orientovány k mathematické 
ose stonku, tak sice, že dřevní neb cévní část (xylém) svazků cévních hledí 
k této ose, ku dřeni, lýková část pak na zevnitř k periferii stonku. V listu 
však, dle téhož autora a dle celé školy francouzské, jsou svazky cévní oriento¬ 
vány k jedné ploše, obracejíce všecky svou cévní čásť k morfologické straně 
hoření, k líci, a své lýčí k rubu listovému. Spravujíce se tímto anatomickým 
kriteriem, dospěli Duval-Jouve (r. 1877) a Van Tieghem (r. 1884), dva čelní 
zástupci školy anatomické, k závěrku, že náhled Koch-ův jest v právu. Skutečně 
obsahuje silný nerv, jenž v rodu Ruscus (s. str.) od zpodu kladodia až k listenu 
a ku květenství probíhá, svazky cévní do válce kolem střední osy rozpostavené, 
avšak nad květenstvím jest střední nerv tvořen jediným svazkem cévním, 
a též ostatní nervatura kladodia záleží z jednotlivých, k ploše kladodia toho 
orientovaných svazků cévních. V kladodiu neplodném nalézá se cylindr ze 
svazků cévních k střední ose orientovaných toliko ve stopkovitě zúžené zpodině 
jeho, výše a tedy v celé ostatní ploché části neboli čepeli kladodia jsou 
jednotlivé, souběžné, poněkud obloukovité svazky cévní orientovány k této 
ploše, na způsob listu, o čemž jsem se již sám před lety na průřezech klado- 
diem učiněných přesvědčil. Van Tieghem ohledal tuto anatomickou úpravu 
kladodia nejpodrobněji (v Bulletin de la Société botanique de France tom. 31., 
1884), a vylíčil ji takto: »V úzké a téměř válcovité zpodině jsou svazky cévní 
sestaveny v kruhu okolo skrovné dřeně: jest to centrální cylindr svazkový 
úžlabního prýtu. Nad touto zpodinou rozevírá se tento kruh ku přední 
(dolení) straně a všecky svazky rozstupují se v této transversální ploše, ve 
kteréž celou délkou čepele vystupují, divergujíce a se rozvětvujíce. Pročež 
vidíme na průřezu, v jakékoliv výšce učiněném, jednu řadu svazků cévních 
rozličné velikosti, které všecky týmže způsobem lýčím svým nahoru a dřevní 
(cévní) částí dolů hledí, jak to přísluší listu, nikoli však sploštělému stonku 
neb větvi.« 
Podle své anatomické úpravy jest tedy ve výkladu Van TiEGHEM-a ste¬ 
rilní kladodium listnatců z největší části listem adossováným a lícem svým 
XXVII. 
