8 
k podpůrné neb mateřské šupině kladodia se obracejícím, toliko nejzpodnější 
část jest osou velice málo vyvinutou, zakrnělou (s vrcholkem neznatelně ab- 
lastováným). Jestliže však úžlabní prýt tento má nésti květy, tedy se osa pro¬ 
dlouží značněji, ale ve spojení s listem svým, který jako křídlovitá braktea 
lípy po obou stranách osy sbíhá. Vrchol prodloužené osy, asi na prostředku 
sbíhajícího toho listu, zplodí pak druhý svůj list, totiž listen podkvětný, který 
u Ruscus hypophyllum zcela dle pravidla oproti prvnímu lupenovitému listu 
stojí. 
Van Tieghem k tomu připomíná, že jest mylné mínění morfologů, kteří 
učí, že nemůže vznikati list v úžlabí jiného listu; to prý jest možné, ale ovšem 
jen tehdy, když osa prýtu úžlabního, jemuž ten list patří, dokonale zakrní 
(lépe řečeno, ablastuje). U borovic prý nese skrácený brachyblast nemnohé, 
často jen dvě jehlice, v rodu Sciadopitys pak dvě jehlice srostlé, jimiž se 
ukončuje, aniž více vegetační bod při něm rozeznati možná; posléze jakožto 
sterilní »kladodium« v rodu Ruscus L. pouze jedním listem se končí. Ne¬ 
právem tedy prý se tak zvané kladodium listnatců za sploštělou osu vydává 
a neprávem prý se mu říká kladodium. 
Tentýž názor o kladodiu listnatců zastával již dříve jiný vynikající botanik 
francouzský, Duval-Jouve (v témže Bulletinu, tom. 24. 1877), opíraje se první 
o anatomickou jeho strukturu. On již shledal, že na kladodiu květonosném 
pouze ve středním nervu pod květenstvím se nalézají četné, »ve dřeni roz¬ 
troušené, ale cévami ku středu orientované svazky, nad květenstvím ale toliko 
jednotlivé svazky cévní v jedné ploše, jako v listu, a též střední nerv pouze 
jedním svazkem tvořený«. Ale že svazky poslednější xylémem na zevnitř 
k šupině podpůrné hledí, toho si Duval-Jouve ještě nepovšimnul, to doložil te¬ 
prve Van Tieghem po něm. »Kdyby tak zvané kladodie, jak kvetoucí tak 
bezkvětné, byly plochými větvemi — pokračuje Duval-Jouve dále — musily 
by všecky vykazovati tutéž strukturu; leč tomu není tak, nýbrž střední nerv 
neplodného kladodia jest v celém svém průběhu jednoduchým svazkem cévním, 
musí to tedy býti list, první a jediný list (préfeuille) jinak zakrnělého úžlab¬ 
ního prýtu. Tento list vyvinuje se mohutně, poněvadž malým zakrnělým pod¬ 
půrným lístkem ve vývoji svém není obmezován nebo utiskován, a povznáší 
s sebou též osu, má-li tato na vrcholku svém vyvinovati květy.« Auktor též 
k tomu poukazuje, že u lípy, v rodech Bougainvillea , Thesium a p. tentýž srůst 
listenu neb listu se stopkou květonosnou jako v rodu Ruscus se přihází. Tento 
výklad kladodia vidí se Duval-Jouve’oví dobře odůvodněným, jednak analogiemi 
právě uvedenými, jednak ale tím, že se nachází ve shodě se všemi morfolo- 
gickými zákony a zvláště s anatomií. 
Připojíme-li ještě, — načež Van Tieghem již poukázal — že šupina plodní 
u Jedlovitých a vůbec u Araucariaceí, i tak zvaná dvojjehlice (Doppelnadel) 
od Sciadopitys má velmi podobné uspořádání svazků cévních, xylémem svým 
proti podpůrné šupině hledících, u prvnějších na zpodu šupiny plodní též do 
kruhu sestavených, a že tam vskutku pouze basální část jest osou, čepel dvoj¬ 
jehlice a šupiny plodní však dozajista jsou původem svým listové povahy 
(buďto ze dvou neb i více srostlých listů, u Araucarie a Damary pak 
XXVII. 
