15 
lení, přední. Ve stlustlém »řapíku« však jsou svazky ty sestaveny koncentricky 
okolo střední osy. V čepeli jdou mezi hlavními podélnými nervy jemné, dílem 
jednoduché a příčné, dílem jednoduše rozvětvené a s hlavními nervy anasto- 
mosující žilky, čímž mřížovitá soustava žil v čepeli kladodia povstává. Nerva- 
tura čepele jest tedy velice podobna oné přemnohých lupenů jednoděložných 
rostlin. Podobna jest také nervatuře oněch řapíkatých konvalinkovitých lu¬ 
penů přízemních, které Askenasy a Velenovský jako vzácnější úkaz na od- 
denku pozorovali, a které tento 1. c. na obr. 1., 2., 3. nejprve vyobrazil. Mně 
tyto listy nejsou z autopsie známy (na rostlinách botanické zahrady Pražské 
jsem jich letos neshledal), ale dle popisu a vyobrazení těch mají trojhranný 
řapík a čepel s vyniklým středním žebrem a dvěma postranními silnějšími 
nervy vedle množství jemných souběžných žilek. Čepel kladodia však nemá 
ani vyniklý střední nerv, ani nejsou dva z postranních podélných nervů sil¬ 
nější ostatních; řapík pak jest rovnovážně smáčknutý. Není tedy ta podobnost 
čepele zpodních listů s čepelí phyllokladií úplnou shodou, pročež o morfo- 
logické totožnosti nemůže přesvědčiti. Konečně není právě s podivením, že ploská 
větev, která v tak vynikající míře přijala na se funkci a tudíž i tvar a nervaturu 
lupenu, pravému lupenu téže rostliny se podobá. Ale pravda jest, že rod Danae 
neposkytuje také žádných rozhodných znaků, kterými by se osní povaha kla- 
dodií nade vši pochybnost dokázati mohla. Kdyby nebylo ostatních rodů As- 
parageí, zůstal by spor obou výkladů na vždy nerozhodnutým, aspoň pro 
toho, komu argument úžlabního postavení kladodia na důkaz osní povahy 
jeho nestačí. 
Konec kladodia bývá více méně patrně mozolovitě stlustlý a zhnědlý. 
Zvláště zřetelně tím způsobem odčlánkovanou dlouhou špičku shledal jsem na 
jednom velmi úzkém a nestejnostranném kladodiu, jehož jedna (v obr. 2. levá) 
polovice, zde silnějším středním nervem od druhé odělená, byla velmi úzce 
vyvinuta. Význam této špičky, temněji hnědým napuchlým mozolem od 
ostatní zelené čepele oddělené, později (u Ruscus hypoglossuni) se objeví; pro¬ 
zatím poukazuji jen k tomu, že šupinovité, blánovité listy u Danae taktéž 
napuchlou, hnědou, poloobjímavou mozolovitou zpodinou s osou svou spo¬ 
jeny jsou; kterážto zpodina zůstává, i když blánovitý list sám opadne. 
Neobyčejnou abnormální variaci nalezl jsem u Danaé toliko jednu, jejíž 
popis tuto podávám (obr. 3.). Na vrcholku samého stonku stojí malé, ale mezi 
sebou nestejně velké kladodie zdánlivě v přeslenu. Největší z nich jest úžlabní 
k nejhořejší šupině s na stonku; úžlabí pak níže stojící šupinky s i zdá se prázd¬ 
ným, avšak právě nad ním stojí obě ostatní kladodia, od jejichž od sebe odvrá¬ 
cených krajů sbíhá po jedné zřetelné čárkovité stopě přímo dolů až ku krajům 
šupinky s v ; z čehož vysvítá, že tyto dvě jsou vlastně úžlabní k šupině této, 
leč s osou stonkovou až po list s srostlé. Jest tedy kladodium úžlabní k listu 
s x až ke spodu ve dvě kladodie rozděleno. 
XXVII. 
