18 
jsou prýty normální, jimiž vývoj rostliny květem a plodem se dovršuje, a jaké 
nikdy jinde nevznikají na listech a nejméně na kraji listů. Vroubky kladodií 
mimo to direktně nesou podpůrné listeny, za nimiž teprve květy a jiné braktey 
vznikají, kdežto adventivní pupeny na listech od Bryophyllum , jak se samo 
sebou rozumí, podpůrné listy míti nemohou a nemají. Analogie tato se sem 
tudíž nehodí. 
V anatomickém ohledu ovšem pokročila listovitá přeměna kladodií u Aspa- 
rageí nejdále, ještě dále nežli v rodu Phyllanthus. Neboť v tomto rodu 
střední nerv kladodia jest jako v jiné ose tvořen cylindrem koncentrických 
svazků cévních, od něhož odcházejí podobné větve, též ze svazků koncen¬ 
trických složené, ku květům ve výkrojcích kraje stojícím. V kladodiích rodu 
Semele není středního válce svazkového, neboť ten jenom v řapíkovité zpodině 
jest vyvinut, vysýlaje odtud dvě větve k nejdolejším dvěma krajním květenstvím. 
Výše stojící květenství nemohou dostávat svou skupinu svazků cévních od 
středního cylindru, jehož tu není, pročež se tyto oddělují od svazkových 
cylindrů nejdolejších vidlanů úžlabních. Jest to ovšem uspořádání svazků 
zcela zvláštní, které se jinde nenalézá ani v obyčejné ose stonkové, tím 
méně v listu; vysvětluje se však tím, že ose kladodia hlavní, lupenovitě 
rozšířené, schází střední cylindr svazkový, což jest zase následek velmi doko¬ 
nalé listovité přeměny této osy. Stane-li se kladodium neplodným a vý¬ 
hradně vegetativním, jelikož nevyvinuje ani listenů ani úžlabních květenství, 
tedy se střední válec svazkový hned na zpodu listovité osy rozpouští v jed¬ 
notlivé svazky cévní. Zároveň s listeny a úžlabními prýty květními zmizí také 
válce svazků cévních, pouze pro ně určené, kladodium mimo nejdolejší básis 
vykazuje pouze nervaturu listovou. 
Zcela jinak pohlíží na květonosné kladodie rodu Semele Van Tieghem se 
stanoviska francouzské školy anatomicko-morfologické. Tato škola dopouští 
se zvláštního quid pro quo , zvláštního vctzsqov 7zqótsqov. Ona se drží před¬ 
stavy, že svazky cévní činí buďto stonek neb listy, dle toho jak jsou uspo¬ 
řádány; že onyno jsou to první, způsobující, a údy rostlinné že jsou druhotné, 
způsobené, ano že svazky samy v určitém uspořádání jsou stonkem neb listem. 
Touto představou sveden, vykládá Van Tieghem kladodium květonosné rodu 
Semele takto. Listovitá čepel kladodia jest list, jak dokazuje jeho nervatura, první 
a jediný to list osy, která hned nad zpodem dichotomuje, jejíž větve s prvým 
listem srůstajíce divergují, a došedše ku kraji listu, vytvořují v korespon¬ 
dujícím výkroj ku listovém na svém konci svazeček květní s listenem. Pod 
svazečkem tím větev každá vysýlá v ploše listu novou větev na straně k me¬ 
diáně listové, kteráž opět srůstá s listem až ke druhému jeho výkrojku, tam 
květy tvoří atd. Slovem, květenství jest zde dle TiEGHEM-a dvojitý srpek ze 
svazeěků; autor vlastně dí chybně, že jest to dvojitý vijan funě double cyme 
uniparc scorpioide), poněvadž nezná rozdílu mezi vijanem a srpkem, který 
Buchenau již mnohem dříve, r. 1866 rozeznal. Tento dvojsrpek jest pak 
v celé délce svých sympodií srostlý s velkým prvým listem. 
Van Tieghem-ův výklad kladodia vyplývá zcela důsledně z výše uvedené 
základní představy četných francouzských morfologů, jest ale právě tak ne- 
XXVII. 
