19 
možný a mylný, jako celý princip anatomicko-morfologický. Svazky cévní 
koncentricky sestavené netvoří stonek, nejsou samy již stonkem, nýbrž 
stonek tvoří v pletivu svém svazky cévní; stonek a vůbec každý úd rost¬ 
linný jest vždy prius, svazky cévní jsou posterius, neboť v prvním mládí 
svém ten úd ještě žádných svazků cévních nemá, a u mechů na př. ani stonek 
ani listy nejsou opatřeny svazky cévními vůbec. Srpkovité rozvětvené cylindry 
svazků cévních v kladodiu nejsou žádná sympodia samostatných os, o ně¬ 
jakém srůstání sympodií osních s listem nelze mluvit; srůst ten jest holý 
výmysl převrácené theorie. Již co se týče druhů rodu Rnscus (s. str.), nemělo 
by se tvrdit ani tenkrát, kdyby se čepel kladodia za list směla považovati, že 
list srostl se svou osou, nýbrž správně musilo by se říci, že list ten po své 
ose sbíhá. U Semele jest to ale nemožné, aby list primární sbíhal po všech 
osách dvou sympodií dvojsrpku. Vývoj také ukazuje první začátek kladodia 
jako úžlabní hrboulek, který se transversálně rozšiřuje a na obou krajích nej¬ 
prve listeny, potom v úžlabí jejich svazečky květní zakládá. Svazky cévní vy¬ 
vinují se v rostoucím kladodiu až něco později, zprostředkujíce fysiologické 
spojení květních prýtů s mateřskou hlavní větví; jejich význam jest čistě fysio- 
logický, nikoliv přímo morfologický, ačkoli z pravidla mívá stonek jiné uspo¬ 
řádání svazků než list z příčin, o nichž ještě ku konci rozpravy této pro¬ 
mluvím. Poněvadž však toto uspořádání není podstatným znakem stonku a 
listů, jsou výjimky na obou stranách možné. 
Rostlina z ostrovů kanárských (Teneriffa a Canaria, leg. Bourgeau!) liší 
se velmi zajímavou zvláštností od oné, kterou Mandon sbíral na Madéře a 
kterou též v stejné formě máme v herbáři musejním z Berlínské zahrady bo¬ 
tanické, k níž se také vztahuje posavadní můj výklad i obrazec 4. Květo- 
nosné kladodie totiž jsou tu nejen vykrajované, nýbrž zubaté (obr. 6.-7.); 
takže pod každou krajní brakteou a jejím květenstvím nalézá se větší neb 
menší, někdy jako na obr. 7 značně veliký zub, jenž jest více méně do vnitř 
a nad hořejší stranu kladodia zahnutý, ostatně ploský, zelený a touže nerva- 
turou jako ostatní kladodium opatřený. 
Poněvadž všecky kladodie kanárských rostlin, které mám před sebou, 
takto ozubeny jsou, kdežto rostliny z Madéry a z Berlínské zahrady (posled¬ 
nější nejspíše též průvodu madérského) zubů těch naprosto nemají: jedná se 
zde patrně o dvě stálé odrůdy, pročež nazývám formu z Madéry, jejíž kla¬ 
dodie toliko mělké výkrojky pro květenství mají, var. emarginata , a formu 
kanárskou varietas dentata . 
Jest pravda, že zubatost kraje u kladodií var. dentata dodává kladodiím 
ještě více podobu zubatých listů, a snad by i přívrženec listové theorie v jme¬ 
nované odrůdě mohl spatřovati oporu pro svůj náhled. Avšak poměr zubů 
ku blánovitým listenům za nimi stojícím odnímá tomuto důvodu všeliké 
zdání pravděpodobnosti. Zuby ty souvisí totiž, zvláště jsou-li menší, z velké 
části se hřbetní stranou podpůrné braktey, což patrně ukazuje obr. 6 A B, 
takže inserce braktey jest na straně zubu téměř kolmá, t. j. zubem tím do 
kolmé polohy vyzdvižená; na této insercí, a je-li zub mohutněji vyvinut, i výše 
na vnitřním kraji jeho jest také onen mozolovitý hnědý val vyvinut, který 
* 
XXVII. 
