21 
Na jedné větvi této »Danae Gayae« mají vidlany veskrze své obyčejné 
postavení na krajích kladodie, jsou podepřeny ohnutým zubem článku osního, 
avšak počtem redukovaným, totiž velmi zřídka po každém kraji jeden sva- 
zeček květní, ostatně ale toliko na jednom kraji, takže vůbec jen jednu in- 
florescenci nesou. Forma z ostrova Teneriffy má na každém kraji namnoze 
dvě inflorescence, na jedné větvi ale též jen po jedné na každém kraji. Tiného 
rozdílu podstatného mezi nimi není. 
Ostatní dvě větve rostliny z Canarie však se liší, jak jsem pravil, vznikem 
jediné inflorescence z hoření strany kladodia. Ze toto rozdílné postavení nemá 
ani specifického, ani vůbec podstatně rozdílného morfologického významu, 
nýbrž že jest to pouhá variace, dokazuje jedna z obou hlavních větví, jejížto 
dvě nejdolejší kladodie nesou květenství své ještě na kraji, silným ohnutým 
zubem krajním podepřené, všecky ostatní kladodie, jichž jest 12, však mají své 
květenství vyniklé z plochy hoření. Toto postavení jest sice známé, zmiňuje 
se o něm na př. Masters ve své »Teratology« (str. 60.), odvolávaje se právě 
na Webb-ovu Phytogr. Canar., též Engler v »Natúrliche Pflanzenfamilien«; *) 
ale morfologické vývody z něho posud nebyly učiněny. 
Jen zřídka vynikají květenství právě z prostředka čili z mediány kladodia 
(obr. 10.), častěji nesymmetricky blíže jednoho kraje (obr. 9.); k němu 
ovšem zase probíhá kladodiem silně vyniklý nerv, t. j. vlastně cylindr svazků 
cévních, jenž se nahoře pod samým květenstvím rozšiřuje v tlustou zubovitou 
apophysu, obyčejně trojhrannou, po obou krajích mozolovitě stlustlou, na 
níž se inseruje zcela blánovitá braktea květenství. (Obr. 10. a 11.) Zajímavě 
jest tato apophysa na kladodiu obr. 9. vyvinuta. Zde totiž jest jednostranně 
povyrostlá v srpovitě ohnutý dlouhý zub, též podstaty jako samo kladodium, 
na konkávním kraji mozolovitým nahnědlým okrajem obroubený a zde bláno- 
vitému listenu podkvětnímu vznik dávající. Tento zub jest patrně totožný se 
zuby, které pod inflorescencemi krajními z kraje kladodia vyrostlé jsme spa¬ 
třili; jest to tedy výrostek ze článku osního, jenž brakteu nese, jest 
morfologické povahy osní, ačkoli jako list vyrostl z plochy sploštělé osy kla- 
dodiové. 
Zmínky ještě zasluhuje ta okolnost, že mnohé z kladodií právě popsaných 
(pokud konce jich byly neporušeny) jsou na konci ve dvě špičky rozeklány, 
jak obr. 9. a 10. to ukazují, a sice ve dvě stejně velké špičky, jestliže kvě¬ 
tenství symmetricky na středu kladodia sedí; v opačném případě nalézá se 
menší, užší a často i kratší špička na konci užší, středním nervem od širší 
části oddělené poloviny; střední nerv, jeden z oněch 4 neb 5 svazků cévních, 
není, aspoň v musejní bibliotéce není; z citátu vysvítá tolik, že Webb rozeznával dva 
druhy Semele a že je vřadil do rodu Danae. Na rostlinách, které Bourgeau sbíral a Gay 
určil, nevidím však jiného rozdílu, než že počet a dílem postavení květenství na phyllo- 
kladiích jest poněkud jiné, což však nikterak neopravňuje k rozeznávání dvou druhů. Též 
Bentham a Hooker v Genera plantarum, pak Engler a Prantl (1888) v Natůrl. Pflanzen- 
familien uznávají toliko jeden druh rodu Semele z Kanárských ostrovů. 
') 1. c. díl II. 5 str. 78: Blůthen kurzgestielt in mehreren am Rande der Phyllokladien 
stehenden Bůndeln, selten in einem einzigen auf der Fláche des Phyllokladiums. 
XXVII. 
