27 
nejhořejšího listu ( 6 . v obr. 12. a 13) až k mediáně listu čtvrtého dolů sbíhá 
a nahoru až do samé špičky vychází. Jest to článek devátý, který dle % 
ovšem musí státi přímo nad článkem a listem čtvrtým; on tvoří onen silný 
kýl, jenž na vypouklé straně kladodia vyniká a o němž prve jsem se zmínil. 
Výjimečně tento článek jako předchozí dva též se může vyvinouti v křídlo 
podobné, kolmo na čepeli « /? stojící, takže povstane kladodium trojkřídlé, 
o kterém již Askenasy se zmiňuje, ačkoli vysvětlení jeho podati nemohl. 
Obr. 14. ukazuje takové trojkřídlé konečné kladodium, jehož třetí křídlo 7 
rovná se v šířce dokonale užšímu křídlu «, při tom, jak obyčejně článek 7 
činí, vybíhajíc až do špičky kladodia, kde s křídly a i § se spojuje. Zvláštní 
jest kladodium obr. 15., kde křídlo 7 jest slabší, totiž značně užší, méně z plochy 
kladodia vystupující, a při tom nesymmetricky s křídlem a daleko pod špicí 
kladodia se pojí. Také toto třetí křídlo 7 svědčí o stonkové a nikoliv listové 
povaze kladodia. 
Posléze na protější povyduté (konkávní) straně plochého kladodia nalézáme 
poslední, desátou stopu článku osního S, která také přesně k mediáně před¬ 
posledního listu pátého dolů sbíhá (obr. 13 B). 
Terminální kladodium od Ruscus aculeatus tvořeno jest tedy 
pěti nejhořejšími osními články stonku neb hlavní větve, z nichž 
pouze první (v obr. 12. a 13. označený jakožto šestý) nese list a v jeho 
paždí pobočné kladodium, ostatní bezlisté jsou, druhý a třetí pak 
z pravidla samy tvoří lupenovitou čepel, čtvrtý a pátý z pra¬ 
vidla jen obyčejnou stopu, hořeji v jednoduchý nerv vybíha¬ 
jící. Kromobyčejné však může již první článek do plochy se rozšířiti a jako 
součástka čepele se objeviti, též čtvrtý článek může se vyvinouti v křídlo na 
čepeli trojkřídlé. 
Terminální toto kladodium netoliko zřejmě původ svůj z osy stonkové 
prozrazuje, ale zároveň i toho důkaz podává, že články a stopy osní nejsou, 
jak se za to má, na listech závislé výtvory jinak bezvýznamných dílů stonku, 
jakožto jednotného celku, nýbrž že jsou to zvláštní, podstatné, stonek skláda¬ 
jící a určitým způsobem spojené komponenty, které i tehdy přítomnost svou 
a autonomii na jevo dávají, když i listy, k nim náležející, následkem ablasto- 
vání nikterak vyvinutí svého nedocházejí. 
Jen zřídka a výjimkou nese terminální kladodium v úžlabí nejhořejšího 
listu šupinovitého místo pobočního kladodia květ a jeho listence, právě tak 
jako poboční kladodie jej nosívají. (Obr. 16.) Tento květ má stejné postavení 
jako nejdolejší květ hroznu konečného v rodu Danae\ vskutku jest také ter¬ 
minální květonosné kladodium přeměnou konečného hroznu, na jediný květ a 
listen redukovaného. Z toho, že tento květ v paždí téhož listu vyniká, v němž 
jindy kladodium se nachází, mohl by někdo činiti závěrek, jak to při rodu 
Danaě také již vysloveno, že květní prýt a kladodium jsou homologické; 
avšak homologie platí jen tak dalece, že jdou oba prýty, ale hodnota obou 
prýtů není stejná, což viděti i z toho, že jak zde na konečném, tak i na každém 
pobočném kladodiu jest květ prýtem vyššího stupně. Poboční kladodium 
rovná se tedy netoliko květu, jenž v obr. 16. na jeho místě se vyvinul, nýbrž 
XXVII. 
