29 
leží, že články (i y ve spojení tvoří jednu větev kladodia, a články a d větev 
druhou, čili že články yď v hoření rozeklané polovici kladodia od sebe od¬ 
děleny se vyvinuly a že polovice ft nový hřbetní článek s vzadu, polovice 
a nový článek střední f v předu si vytvořila. Obě polovice jsou tudíž proti 
sobě hřbetem obráceny, tak jako se to vídá na listech dichotomicky roze¬ 
klaných, jichž polovice zadními (doleními) stranami k sobě obráceny se vy¬ 
vinuly. 
Zkrátka, abnormálně dichotomicky rozdělené osní kládo- 
dium chová se podobně, jako abnormálně dichotomicky roz¬ 
dělený list, jehož články tutéž roli hrají, jako osní články kladodia. Z toho 
jde, že rozdíl článku osního a článku listového jest jen relativní, což jest 
v úplné shodě s náukou anafytosní, neboť článek osní jest jen dolení, list jen 
hoření částí téhož článku prýtového čili anafytu; obě části mohou se větviti, 
rozvětvováním článku osního povstává stonek, rozvětvováním listu vskutku 
jednoduchého (monomerického) list složený neb rozeklaný. 
Dichotomické rozvětvení jak stonku tak složitého (poly- 
merického) listu záleží pak v tom, že část článků jak v stonku 
tak v listu připadne jedné, část druhé větvi, a že obě polovice 
vytvořením nových článků v celky dva se doplní. 
Dichotomickým rozdělením konečného kladodia v obr. 21. opakuje se 
toliko dichotomické rozvětvení, které na témž stonku předcházelo nížeji; 
kterak to rozvětvení se děje, to však na kladodiu lépe poznati se dává, než 
na stonku nerozšířeném, ale zajisté platí o rozvětvení tohoto, co o listovitě 
rozšířené jeho formě. Ten způsob rozvětvení stonku sluší přesně rozeznávati 
od rozvětvení skrze úžlabní prýty, které u rostlin jevnosnubných jest vše¬ 
obecné, takže ono dichotomické od listů nezávislé rozvětvení ve vyšším tom 
oddělení rostlinstva pouze abnormálně se přiházívá, často jsouc spojeno s fas- 
ciací, rozšířením to osy do plochy. Za to u vyšších tajnosnubných rostlin 
jest dichotomické, na úžlabí listu se nevížící rozvětvení pravidlem, zejména 
u kapradin a plavuní; toliko přesličky mají jakýsi, ovšem poněkud odchylný 
začátek úžlabního rozvětvení. Velenovský jest tudíž v právu, když odporoval 
pokusům uvésti rozvětvení kapradin a plavuní na typus rozvětvení úžlabního. 
Na stejném principu založeno jest rozeklané kladodium obr. 22., ukonču¬ 
jící jednu hlavní větev na témž stonku, jemuž náleželo kladodium obr. 21. 
Jeho pravá, krátká polovice však nevybíhá v osten, nýbrž jest na konci ve 
dva tupé, zaokrouhlené laloky rozdělena. Ve výkrojku mezi choboty jest 
obloukovitý okraj nahnědlý a zmázdrovatělý; nervatura v lalocích jest po¬ 
dobná jako v lalůčkách článků osních kladodia od Semele androgyna v. 
dentata, totiž nervy v nich souběžně s konturou obloukem se ohýbají dolů 
k chobotu až k malému zoubečkovitému výstupku, až kam řečený hnědý 
okraj na vnitřní straně každého laloku sahá. Zkrátka, ten okraj značí konec 
dvou článků, z nichž ta polovice se skládá, a insercí dvou zakrnělých listů 
jejich; laloky samy pak jsou totožné se zoubkovitými lalůčky pod listy kraje 
kladodia u Semele androgyna var. dentata. 
XXVII. 
