34 
od něho na protější, zadní stranu. Myslím však, že jest ještě abnormálnější ten 
úkaz, že dva první listy na též ose přímo nad sebou stojí, totiž druhý právě 
nad prvním, což u rozličných monokotylních rostlin, na př. v rodech Calla , 
Rhapidophora, 1 ) Tofíeldia , Colchicum, Stenotaphrum , 2 3 ) Smilax, 3 ) anobrž 
i v dvouděložném rodu Nelumbo 4 ) se vyskytuje. 
Příčiny svrchu řečené odchylky na dolejších kladodiích od Ruscus hypo- 
glossum nesnadno jest se domy sliti, avšak právě že na nej dolejších kladodiích, 
kde vzrůst ještě nej vydatnější, a na statnějších exemplářích odchylka ta se 
pozoruje, můžeme v tomto silnějším vzrůstu aspoň tušiti příčinnou souvislost. 
Vývinozpyt též ukázal, 5 ) že listen na kladodiu u Ruscus hypoglossum hned 
prvotně výše nad dolejškem asi v prostředku kladodia se tvořiti začíná, takže 
níže stojící podpůrný list kladodia nemůže objevení se jeho na vnější straně 
býti na překážku. 
Kdežto já, poněvadž jsem seznal a dokázal osní hodnotu kladodia, postavení 
listenu na hořejší straně jeho, jako u Ruscus aculeaUis , za normální, a postavení 
na zpodní straně za anomálii pokládati musím, jakož také jen pořídku a vý¬ 
jimečně pozorováno bývá: Van Tieghem, jenž má čepel kladodia za pravý 
list, jest právě opačného náhledu. Neboť poněvadž domnělý ten list, jenž xylém 
svazků svých má na straně vnější neb dolejší, musil by býti adossován, tedy 
následující list (braktea) musí ovšem padnouti ku předu. Postavení listenu na 
zadní neb hoření straně kladodia Van Tieghem tudíž prohlašuje za anomálii, 
jejíž výklad, dosti divný, podává nejprve pro R. hypophyllum , pročež tam naft 
si posvítím. 
Jiná záhada vězí v samé povaze jazýčka. Ten se od blánovitých listů 
a listenů ostatních druhů rodu Rtiscus liší velmi nápadně svou bylinnou konsi¬ 
stencí, zeleností dokonalou, nervaturou hojnější a obyčejně i značnější veli¬ 
kostí, rovnaje se ve všech těchto vlastnostech svých, až na velikost, čepeli 
kladodia samého, takže se zdá, »jakoby sedělo jedno phyllokladium na 
druhém« (obr. 30.). Nemělo by se z této podobnosti, anobrž dokonalé shody 
souditi na stejnou morfologickou hodnotu obou? K této shodě odvolávají se 
také ti, kteří čepel kladodie za list, a sice lupen, vydávají. 
Proti tomu, že by jazýček byl skutečný lupen, možno však uvésti některé 
pochybnosti. Předně čepel phyllokladia, jak s dostatek dokázáno, není lupen, 
nýbrž útvar osní. pročež shoda jeho s jazýčkem nikoliv nesvědčí pro lupenovou 
povahu jazýčka, nýbrž proti ní. Dále není to pravdě podobné, aby formace 
lupenů, která na vegetativních částech všude schází, poněvadž listy rudimentární 
přeměnily se v šupinky, právě pod květenstvím, kde všude jinde u příbuzných 
šupinovité listeny se nalézají, vrchu nabyti mohla. Vždyť v samém rodu Danaé , 
kde se lupeny aspoň na oddenku ještě časem zachovaly, nalézáme pod květy 
toliko blánovité šupinovité listeny. 
1 ) Engler v Nov. Acta Acad. Nat. Cur. XXXIX. (1877). 
2 ) Eichler Blíithendiagramme II. str. 180. 
3 ) Velenovský v časop. »Flora« 1885 č. 1. 
4 ) Eichler Bluthendiagramme II. str. 179. 
5 ) Askenasy 1. c. tab. III. obr. 14. 
XXVII. 
