35 
Shodnost jazýčka od Ruscus hypoglossum a kladodia, jehož čepel na jisto 
jest tvořena křídlovitě rozšířenými články osními, poukazuje k jiné morfolo- 
gické hodnotě jazýčka, že jest to totiž článek osní, jenž vyrostl z plochy 
kladodia. Článek osní, z osy samé vyrostlý, ovšem v běžném morfologickém 
náhledu o tom, co stonek a co list jest, nemá a nemůže míti místa, avšak 
panující posud náhled není správný, poněvadž jest stonek neb osa sympodium 
článků prýtových, které se skládají ze článku osního a z listu, ze dvou oby¬ 
čejně rozdílně vyvinutých neb differencovaných částí. Články osní bývají 
v sounoží onom spojeny v jeden celek, stonek, z něhož listy obyčejně volně 
vystupují. Dle tohoto zajisté pravdivého názoru theorie anafytošní, pro nějž 
právě také kladodie rodu Ruscus a příbuzných poskytují nejeden přesvědčující 
důvod, jest zcela dobře možno, že některé články pod listem mohou ze 
sympodia osního povyrůsti, t. j. že by část z něho pod vlastním listem vyrostlá 
mohla míti úplný ráz a vytváření článku osního. Však jsme viděli, jak u Semele 
androgyna var. dentata články osní kladodia pod listeny mohou v zubovité, 
někdy, jako na obr. 7. velmi veliké, listovité laloky povyrůsti. Jen že ovšem tyto 
články byly dvouřadé transversální, kdežto u Ruscus hypoglosstim jest článek, 
v ligulu vyrostlý, mediánní, z čehož pochází jakási různost, kterou třeba ob- 
jasniti. Vůbec ale třeba ještě positivnějších důkazů pro osní povahu jazýčka. 
Velikost jazýčků jest velmi rozličná; jsou takové, jež mají přes 4 cm délky 
a dole přes 1 cm šířky, jsou i takové, jejichž délka toliko 6 mm a jejichž šířka 
sotva 2 mm obnáší. Na všech rostlinách našeho musejního herbáře, které byly 
na stanovisku přirozeném ve vlastech svých sbírány (v Itálii, Krajině, Uhřích 
a Banátě), nalézám liguly veliké, květy daleko přesahující (jako v obr. 30.); 
na rostlinách ze zahrad pocházejících (z Pražské botanické zahrady, ze 
ŠTERNBERK-ovy zahrady v Březině a z neudané zahrady v herb. Opic-ově) 
však velmi malé a úzké jazýčky, sotva zdélí neb nemnoho delší květů, také 
na kladodiích užších a podlouhlejších postavené. Zdali poslednější forma, již 
chci nazvati var. microglossa , také někde samorostlá se nalézá, neb zdali jest 
produktem výchovy zahradní, není mi známo. Velkojazyčnou formu názvu var. 
macroglossa. 
Špička liguly u velkojazyčné formy jest nahnědlá, vyschlá a mozolovitou 
napuchlinou od ostatní zelené liguly zřetelně odstavená, jako odčlánkovaná. 
Podobné kápovité špičky mají ostatně také kladodie samy (jakož také u Semele 
androgyna byly nápadné). Na velkém jazýčku jest ona hnědá špička jen malá, 
jak na konci kladodia. 
Jiný poměr jest mezi zelenou a hnědou hoření částí jazýčku u odrůdy 
microglossa. Na těchto malých jazýčkách jest hnědý káp ovitý koneček více 
vyvinut a tím větší, čím menší jazýček a čím kratší jeho zelený dolejší díl. 
V obr. 31. A. B. jsou vyobrazeny dva jazýčky řečené odrůdy ze dvou nej- 
dolejších kladodií, více než dvakrát zvětšené; na jazýčku 31. A. obnáší hnědý 
kápovitý hořejšek skoro třetinu celé délky, v obr. 31. B. jest toliko zpodina, 
tvořící malou taštičku, na jejímž dně sedí květ, ještě zelená, celá ostatní ligula 
jest nahnědlá, mozolovitým pruhem od zeleného zpodu oddělená, při tom 
však více blánovitá, takže se rovná šupinovitým listům stonkovým a šupino- 
* 
XXVII. 
