38 
S tím se Van Tieghem spokojuje. Kdyby se věc dle tohoto výkladu 
měla, bylo by to netoliko velice zvláštní a abnormální, ale nad to morfolo- 
gicky nemožné. Tak absurdního výsledku musila se dodělati methoda anato¬ 
mická, která cylindr svazkový a stonkovou osu, rozvětvení cylindru toho 
a rozvětvení osy má za jedno a totéž. V pravdě má se věc velmi prostě 
a přirozeně: kladodium ono skládá se ze článků osních, z nichž první připadá 
ku předu — a to jediné jest poněkud abnormální, — nese prvý listen 
a v úžlabí jeho první květenství; druhý článek, na zad stojící, jenž jindy jest 
bezlistý, tuto nese druhý listen a v jeho úžlabí květenství druhé, třetí a čtvrtý 
článek jsou jako vždy v křídla listovitá rozšířeny, tvoříce až do špičky kladodia 
ploskou lupenovitou čepel. Jest to tedy hrozen ze dvou v mediáně stojících 
vidlanů. Cylindr svazků ve středu kladodia vystupující musí se ovšem rozdělit 
pod prvním květenstvím a jednu větev vysýlat ke květenství druhému. Ale 
o nějakém vidlanu hlavním, jednoramenném, jehož rameno proráží prvotný 
list a na druhé straně jeho druhým květenstvím se končí, o takovém absurdním 
výmyslu, na anatomii zosnovaném, v rozumné morfologii nemůže býti mluveno. 
Kdyby tu byl jednoramenný vidlan v mediáně rozvětvený a čepel kladodia 
prvním listem na hlavní ose, musilo by rameno vidlanu vynikati též na dolení 
straně, právě v úžlabí toho prvního listu, ale nikdy na opačné straně vzadu. 
Rovněž, když jen na hořejší straně jedno květenství sedí, nemá dobrého 
smyslu tvrzení, že prvotní osa proráží ( traverse ) svůj vlastní list a pak na 
opačné zadní jeho straně další list a květy tvoří. To jest pouze divný opis 
toho fakta, že by první list osy kladodia, na přední straně stojící, k druhému 
listu obracel svou morfologicky dolejší stranu (ku které hledí lýčí jeho svazků 
cévních), což jest nemožno. Nemožno jest tedy také, aby čepel kladodia byla 
listem, což ostatně již všestranně i jinak bylo ode mne vyvráceno. 
Nemožno jest také, aby čepel kladodia byla listem druhým, když braktea 
na zad stojí, neboť i druhý list by musil míti své svazky cévní naopak orien¬ 
tované. Krom toho kladodium, které nejen na hoření, nýbrž zároveň též na 
dolení straně nížeji nese listen a květenství, tuto supposici naprosto poráží. 
Kdežto jsem u Riiscus hypoglossiim místo bylinné liguly, ovšem zřídka, 
pozoroval brakteu mimo nejdolejší básis zcela blánovitou, šupinovitou, a pře¬ 
chody mezi oběma (obr. 31. B. a A.): poštěstilo se mi též na jednom stonku 
od Ruscus hypophyllum v musejním herbáři (od Wallrotha sbíráném) nalézti 
na místě obvyklého mázdřitého listenu bylinný jazýček a i přechod k němu. 
V obr. 35. vidíme na zpodní straně kladodia vyrostlou, velmi úzkou, čárkovitou, 
jako polovičnou, totiž na jedné straně rovným krajem opatřenou ligulu, nesoucí 
na konci dosti Zachovalou, však poměrně malou, suchomázdřitou, poněkud 
stlustlou, příčně oddělenou špičku. V obr. 34. jest patrně táž špička již nále¬ 
žitě jako mázdřitá braktea vyvinuta, ale bylinná zpodina, na níž sedí, totiž 
ligula, jest jen krátká, v obr. 33. jest, jak to obyčejně bývá, nevyvinuta. 
Také z toho jest zas patrno, že ligula jest část mezi brakteu a osu jako 
vsouvnutá, jako prodlouženina článku osního pod vlastním listem a proto též 
stejné povahy, jako samo kladodium. 
XXVII. 
