89 
Jelikož jsme viděli, že u Ruscus hypoglos sum výjimkou na doleních klado- 
diích ligula ze zpodní strany vyrůsti může, u R. hypophyllum zase výjimkou 
z plochy hoření, dále že u těchto druhů jednak ligula bylinná redukována 
býti může, až jenom blánovitá braktea zůstává, jednak zase na místě blánovi- 
tého listenu bylinná ligula se zákrskem braktey na konci objeviti se může: 
vychází z toho na jevo, že těm hlavním znakům, na základě jichž oba LiNNÉ’ské 
druhy se rozeznávají, přísně specifický význam nepřísluší. Ve květech mužských, 
které jsem živé na rostlinách botanické zahrady ohledal, též jsem neshledal 
rozdílu. Ve vegetativních částech se za živa poněkud liší, totiž R. hypoglossum 
jest slabší rostlina, její stonek dokonale oblý a téměř úplně hladký, kladodie 
její jsou mdle a jasněji zelené, málo lesklé, s nervy za živa slaběji znatelnými. 
R. hypophyllum jest statnější, stonek její zřetelněji žebrnatý a rýhovaný, kla¬ 
dodie tmavější, ale leskle zelené a s nervaturou hlavní vyniklejší. 
Nechci o tom rozhodovati, zdali tyto rozdílnosti k rozeznávání dvou druhů 
stačí, neb jsou-li to spíše jen plemena jednoho druhu. Většina autorů je uznává 
za druhy; za formy jednoho druhu prohlásil je na př. Hooker ve svých Ge- 
nera plantarum, a též Velenovský se pro to vyslovil. Buď jak buď, aťsi jsou 
to druhy neb plemena, tolik jest dle descendenční theorie nepochybno, že obě 
formy pocházejí z jedné původní starší formy, která nepochybně jako Ruscus 
aculeatus měla suchomázdřitou šupinu na hořejší ploše kladodia. Variací po¬ 
vstala jednak odchylka, že se listen také někdy na dolejší straně kladodia 
tvořil, a druhá odchylka, že způsobem posavadními variacemi doloženým na 
místě braktey vytvořila se ligula; u jedné formy, variací povstalé, stala se ligula, 
u druhé zpodní postavení braktey panujícím. 
6. Myrsiphyllum asparagoides Willd. 
(Asparagus medeoloides Thunbg.) 
(Obr. 86.) 
Tento kapský, ale též na Madéře, odkud v Museu jej máme, rostoucí 
druh má silně rozvětvený stonek se zprohýbanými, patrně oplétavými větvemi. 
Listy jsou jako v rodu Ruscus bláno vité šupinky. Na prodloužených větvích 
posledního řádu sedí v paždích šupinek po listovitém kladodiu, majícím úplně 
podobu vegetativního zeleného lupenu. Šupinovité listy i jich kladodie jsou na 
větvích dvouřadé sestaveny. Kladodie jsou vejčité, kopinatě zašpičatěné, na 
zpodu přísrdčité a v kratičký, dost široký, na dolení straně vypouklý řapíček 
skrojené. Jejich nervatura záleží v středním nervu a v obloukovitých, ze zpodu 
podélné větve vysýlajících, ale jen pořídku anastomosujících žebrech. Na samé 
čepeli ' kladodia nikdy nesedí květy a listeny, jako v rodu Ruscus a Semele , 
nýbrž květy vznikají zcela na zpodu kladodia, pod ním, ale blíže k jed¬ 
nomu kraji. (Obr. 36.) Jsou pravidelně jen dva, na zpodu obaleny bělomázdři- 
tými listenci, v jednoduchém jednoramenném vidlanu. Poněvadž kladodie, ač 
původně horizontální, stočeny jsou do kolmé polohy, všecky na jedné větvi 
XXVII. 
