41 
oba vijany u Semele vynikají na samém kladodiu, u chřestu ale při zpodu 
střední jehlice, která se rovná kladodiu ploskému. 
U chřestu zvegetativěl netoliko primární úžlabní výhonek, primární jehlice 
neb jehlicovité kladodium, nýbrž také prýty květní, ku hla.vnímu výhonku po¬ 
stranní. Poněvadž primární kladodium u chřestu není lupenovitě rozšířeno, 
a postranní prýty, vyjma někdy dva prvořadé, ve svazečku neplodném ale 
všecky, pozbyvše květu staly se též vegetativními: tedy mezi nimi není ve 
tvaru žádného rozdílu, kdežto již v sekci Myrsiphyllum , pak v rodech s Ruscus 
příbuzných, lupenovité kladodium od prýtů květných, které nese, velice se 
tvarem liší. V rodu Asparagus (mimo Myrsiphylhim) nahrazúje tudíž větší 
počet jehlic ve svazečku poněkud, co se jehlici jednotlivé na objemu či na 
povrchu nedostává, kdežto v sekci Myrsiphyllum a v ostatních rodech jediné 
úžlabní kladodium s velkým povrchem na funkci assimilace dostačuje. 
Ze jehlice ve svazečcích chřestu nejsou listy, nýbrž osy, redukované na 
bezlisté články, toho důkazy jsou mnohé. Předně jich postavení dle pravidla 
vijanu, které se na listy nehodí, potom vyvinutí se prvních pobočních jehlic (2) 
v stopkaté květy, kterážto přeměna v tom záleží, že jinak potlačené listy na 
konci osy se vyvinuly a sice jakožto útvary květní. Jindy zas se mohou jehlice 
ty, a sice jak primární, tak i sekundární, vyvinouti v prodlouženou větev, 
nesoucí šupiny a v paždí jich opět svazečky jehlic. Ze se v prvních stupních 
rozvětvení primární výhonek místo v jehlici vyvine v prodlouženou větev, to 
jest úkaz zcela normální; ale abnormální variace jest to, když i jehlice postranní 
se v podobnou, ač jen krátkou, málo šupinek a svazečku jehlic nesoucí vě¬ 
tévku vyvinou. (Obr. 37. A.) 
Nemůže býti žádné pochybnosti, že kladodium s květy u Myrsiphyllum 
rovná se svazečku jehlic u Asparagus (s. str.), kladodium že se rovná primární 
jehlici, a že u Myrsiphylhim ze dvou vijanů chřestu pouze jeden a toliko 
dvoukvětý vijan (archibrachium) vyvinut jest. Ze zajištěné stonkové povahy pri¬ 
mární jehlice u chřestu následuje neméně jistě stonková povaha lupenovitého 
kladodia od Myrsiphyllum. Z druhé strany též zjištěná stonková povaha rodů 
Ruscus a Semele dosvědčuje tentýž morfologický význam kladodia od Myrsi- 
phyllum , jako svědčila o též hodnotě kladodií v rodu Danae. 
Tím způsobem zjednána úplná, bezpečně poznanými fakty stvrzená shoda 
mezi všemi rody skupiny Asparageí. Mohu se nyní pokusiti o to, abych dle 
zásad fylogenetických a dle výsledků srovnávací methody načrtnul v hlavních 
rysech fylogenetickou souvislost těchto rodů, a vystihnul pravdě podobný 
obraz společné praformy. Zásady, jimiž se říditi jest, jsou tyto: 
1. Šupinovité listy na lodyze a větvích povstaly redukcí z lupenů, které 
se toliko na oddenku rodu Danaé ještě někdy pozorují. 
2. V náhradu za ně převzaly vegetativní (assimilační) funkci hlavní osy 
květenství, u chřestů (s str.) také osy květní, které tudíž zvegetativěly, na¬ 
byvše ve všech rodech, vyjma Asparagiis s str., tvar a úpravu plochého vege¬ 
tativního lupenu (phyllokladia neb kladodia). 
3. Některé phyllokladie podržely vedle vegetativní funkce také reproduktivní 
XXVII. 
