43 
a os čistě vegetativních i úplně bezlistých, ve phyllokladie přeměněných; růz¬ 
nost to, jaká u ostatních rodů se více nenachází. 
b) V rodu Semele vymizela konečná květenství i na hlavních větvích; 
zbyly toliko hrozny úžlabní, jejichž osa rozšířila své dvouřadé články vesměs 
listovitě, takže povstalo kladodium vícečlenné, na svých krajích květonosné. 
Redukcí na jediný vidlan z celého hroznu, a postavením jeho a jeho podpůr¬ 
ného listenu do mediány na zad, povstala variace kladodia, která též v rodu 
Ruscus se nalézá a tam jest panující. Další redukcí listenů a květů vůbec staly 
se některé kladodie čistě vegetativními. 
c ) V rodu Ruscus zachovala se kladodiová přeměna konečných hroznů 
vedle úžlabních, leč konečné kladodium stalo se jako mnohé úžlabní zpravidla 
sterilním, jelikož v úžlabí nejhořejšího listu vyvinulo se místo květu namnoze celé 
kladodium, tedy přeměna hroznu úžlabního. Zřídka v paždí nejhořejšího listu 
na zpodu konečného kladodia, a to jen u Ruscus aculeatus , zachoval se květ 
neb vidlan, takže i konečné kladodium jest pak úrodné. Na úžlabních kla- 
dodiícb jediný květ neb vidlan přešel do mediány, namnoze na zadní, řidčeji 
( R . hypophyllum zvláště) na přední straně. U R. aculeatus zůstalo rozvětvení 
jak u dvou předešlých a jak v prototypu obr. 51., u dvou ostatních stalo se 
jednodušším, jelikož větve c odpadly, a pouhé kladodie, tedy přeměněné 
hrozny b , na stonku se vyvinují. 
d) V sekci Myrsiphyllum z každého úžlabního hroznovitého květenství 
zachoval se též jen jeden vidlan, ale zcela na zpodu osy hroznové, která se 
přeměnila v jinak dokonale bezlisté, lupenovité kladodium. 
e) V rodu Asparagus (s str.) zůstaly z celého hroznu úžlabního dva vijany, 
v právo a v levo zcela na zpodu hlavní osy, která sice zvegetativněla, pozbyla 
listů, obmezíc se na jeden osní článek (v obyčejném smyslu), ale nerozšířila 
se lupenovité, zůstala tenkou, jehlicovitou. Z květů toliko první v každém obou 
vijanů vyvíjí se pravidelně, následující vyšších stupňů též zvegetativněly jako 
osa hlavní a staly se též takovými jehlicemi. Někdy stává se i to, že osa 
úžlabní hlavní po založení obou vijanů nepřemění se pouze v jehlici, nýbrž 
vyroste vegetativně, tvoříc další šupiny a v jich úžlabích svazečky jehlic 
(obr. 37. A 1), a to se i ose z pravidla jinak květonosné (2) přihoditi může. 
Z toho, že kladodie chřestů jsou jehlicovité, nelze ovšem souditi, že by 
také listy, dříve než zakrněly v šupinky, byly musily míti tvar jehlicovitý neb 
úzce čárkovitý, třebas že kladodie lupenovité u Danae připodobňují se tvarem 
k listům lupenovitým přízemním; neboť osy ty teprva po rozšíření svém stávají 
se listům podobnými, pokud zůstaly jako u chřestu tenkými, mohou, ano 
budou se od vegetativních lupenů někdejších, nyní v šupiny zakrsalých, tvarem 
dokonce různiti. 
Aby výklad morfologické hodnoty kladodií v čeledi Asparageí, jehož jsem 
všestranným zbadáním ve všech rodech došel, proti všem možným námitkám, 
také se strany anatomických morfologů, pojištěn byl, musím ještě náležitě 
objasniti, proč na znaky anatomické struktury spolehnouti se nelze. 
XXVII. 
