44 
Morfologický problém, phyllokladií rodu Ruscus a příbuzných se týkající, 
byl ten, jsou-li to rozšířené listovité stonky anebo skutečné listy. Rozeznávání 
stonku a listů a zejména spolehlivě pravdivá definice obou údů rostlinných 
dělaly morfologům již ode dávna obtíže. Užito k tomu method různých, hlavně 
vývinozpytné a anatomické. Na nepochybných kaulomech a phyllomech pozo¬ 
rováno, jak se chovají vývinem, a odtud odvozeno induktivně ponětí stonku 
a listu. Anatomové též tak skoumali uspořádání svazků cévních ve stonku 
a v listech, a našli jisté, již zprvu ode mne spomenuté rozdíly, že totiž ve 
stonku bývají svazky cévní koncentricky k osní čáře, v listu k jedné ploše 
orientovány; z toho odvozena definice, že jest stonek úd se svazky koncentricky 
uspořádanými, list ale úd se svazky v ploše položenými. Definice ta a její 
kriterie získány indukcí, avšak indukce vždy může býti neúplná, a odvozená 
věta pak není všeobecně platna. Ve stu a v tisících případů může indukcí 
odvozená pravda se potvrzovati, — ale ve zvláštním tisícím a prvém případě, 
za jistých okolností, může býti neplatná. Již v tom spočívá jedna výjimka, že 
u mechů listnatých, parožnatek a p., totiž u rostlin bezcevných, máme stonek 
a listy, které se nemohou lišiti sestavením svazků cévních, jichž tu není; 
rozdíl musí tedy v něčem jiném spočívat. Dále připomínám, že jsou též listy 
oblé, na př. u pažitky, cibule kuchyňské, Juncus effusíis , v nichž se svazky 
cévní, ze stonku vystoupivší, záhy do kruhu rozestaví, jako ve stonku. Do čepele 
štítovitého listu vstupují svazky cévní z řapíku kolkolem v kruhu a jsou tudíž 
již v řapíku, aspoň v hořejší jeho části do kruhu, xylémem dovnitř jako ve 
stonku sestaveny, a přece není řapík částí stonkovou. 
S druhé strany jsou opět známy výjimky od normálního uspořádání 
svazců cévních ve stoncích. Tak ukázal Dutailly, *) že ve větévkách květenství 
mnohých trav, ač jsou to zcela nepochybné kaulomy, svazky cévní, více méně 
redukované, bývají dosti nepravidelně, nikoli koncentricky, ano někdy ve sploště- 
lých větvičkách v jedné ploše kollaterálně postaveny, třebas lýčím a cévami 
méně pravidelně než v listu orientovány, posléze, jsou-li velmi slabé, též jen 
jeden svazek cévní (v rodu Agrostis na př.) obsahovati mohou. Dutailly 
právem z toho činí závěrek, že anatomie neposkytuje ve všech případech 
znaky spolehlivé k rozeznávání stonkových a listových údů; neboť když osa 
ztrácí neobmezený svůj vzrůst, obmezuje se a vysiluje, ztrácí někdy normální 
svou strukturu a podobnost s normálním stonkem v uspořádání svých svazků 
cévních. Dutailly též uvádí kladodie rodu Ruscus a p. za příklad. 
Vidíme tedy, že může někdy list míti uspořádání svazků cévních takové, 
jaké bývá ve stonku, a stonek výjimkou zas uspořádání jich podobné neb 
stejné, jako zpravidla bývá v listech. Jest ale třeba objasniti, kdy a proč 
stonkový úd listové úpravy svazků cévních nabyti může. Dutailly již poněkud 
příčinu tu naznačil, ale ještě ne zcela určitě, zejména nevysvětlil, proč v kla- 
dodiu listnatců obracejí svazky cévní svůj xylém vesměs kdolení straně kladodia. 
Přijdeme tomu na stopu, jestliže dříve zodpovíme otázku, proč v listu plochém 
‘) Dutailly: Sur la structure anatomique des axes ďinflorescence des Graminées. 
Adansonia, rédigé par H. Baillon tom XI. 1873—7G. 
XXVII. 
