45 
svazky cévní v ploše rozpostavené všecky dřevem vzhůru, lýčím dolů jsou 
orientovány; ve stonku však okolo společné střední osy, xylémem do vnitř, 
phloémem na zevnějšek. Příčina toho, jak již dříve jsem naznačil, jest ta, že 
list a článek osní tvoří jednotu, článek prýtový, a že články prýtové jsou 
v prýtu sestaveny okolo společné osy, tedy nejenom články, nýbrž i jich listy. 
Poněvadž pak články osní sestaveny jsou ve stonku okolo střední osy, tedy i jich 
svazky cévní, kdežto listy ploché, k též ose orientované, nemají žádného vlastního 
středu organického, žádné osy vlastní, jich svazky cévní ve všech listech na 
jedné periferii stojících jsou též sestaveny do kruhu okolo osy stonkové 
(obr. 38 A B), dřevem do vnitř, lýčím na zevnějšek, tudíž v listů samém jsou 
orientovány k ploše listu, je-li týž plochý, s dřevem na hoření jeho straně 
(líci), lýčím na dolení (rubu). V listu plochém pak jsou články listové (úkrojky, 
lístky) sestaveny dvouřadé, k stonku tangenciálně, a v ploše, obě řady pro¬ 
tínající, jsou plosce rozšířeny. 
Stonkový útvar by mohl jen tenkrát jako list míti svazky cévní oriento¬ 
vané k ploše, kdyby 1. sám byl ploše vyvinut, články jeho tedy dvouřadé 
a sploštělé, 2. kdyby články jeho přestaly býti orientovány ke společnému 
středu. První podmínka sama o sobě nestačí, aby vznikla nervatura listová ve 
stonku; to vidíme na listovitých úžlabních větvích jiných, na př. v rodu 
Phyllanthus , kde články osní sice jsou dvouřadé a sploštělé, ale při tom 
ke společné osní čáře orientovány (jak v 4G), a proto i středním cylindrem kon¬ 
centrických svazků cévních ve středu plochy své opatřeny. V rodu Ruscus 
a příbuzných však pokročilo listu podobné vytváření úžlabní krátké větve 
mnohem dále, co nejdále. Nejenom, že listovitě rozšířené jeho články osní 
jsou dvouřadé, v ploše transversální, totiž rovnoběžné s plochou listu pod¬ 
půrného, buďto jen dva (Ruscus obr. 44) anebo více jich dvouřadých (Semele 
obr. 42); ale listovitý ten prýt pozbyl i neodvislosti své do té míry, že 
články jeho místo ku vlastní společné ose jsou orientovány jinam, totiž k rod¬ 
nému článku, tudíž i k listu mateřskému. Proto také svazky cévní v kladodiu 
listnatců jsou orientovány nikoli k centrální osní čáře, nýbrž k svazkům cévním 
v listu podpůrném, proto hledí jejich dřevní čásť ku vnější straně kladodia, 
poněvadž zároveň hledí proti dřevní části svazků cévních v listu (obr. 50). 
Kladodium toto nemá tedy vlastního centrálního cylindru svazkového, jak 
nejjasněji viděti při Semele (obr. 42); cylindry svazkové jsou zde jenom 
pro úžlabní prýty květní, které mají obyčejnou koncentrickou úpravu článků 
osních. Také v rodu Ruscus , kde květoucí kladodium zdá se míti centrální 
cylindr, patří tento pouze úžlabnímu prýtu květnému, proto nad květenstvím 
přestává a na sterilním kladodiu chybí. 
Proč ale hledí články kladodia a jich svazky cévní, když pozbyly vlastního 
středu organického, právě proti listu podpůrnému? Příčina jest ta, že úžlabní 
prýt jest produktem článku prýtového, jehož list jej podpírá; pročež nemá-li 
svého samostatného centra, musí být orientován ku svému roditeli, z něhož 
pochází a od něhož jest odvislým. To jest ta pravá příčina, proč svazky cévní 
v kladodiu hledí cévní svou částí k dolejší své straně a k listu podpůrnému. 
Van Tieghem toto položení svazků cévních první poznal, ale příčinu jeho hledal 
XXVII. 
