46 
mylně zcela jinde, totiž v domnělém adossovaném postavení domnělého listu, 
za který on kladodium to považoval. 
Užlabní prýt, jehož články a po případě i listy, tytýž i svazky cévní, nejsou 
k vlastní ose orientovány, nýbrž k listenu podpůrnému, není obmezen toliko 
na rod Ruscus a příbuzné; nalézáme ho též u Conifer jakožto plodní šupinu 
šišky. Plodní šupina šišková má totiž uspořádání svazků cévních na průřezu, 
stejně orientovaných ke svazkům podpůrného listenu, jako kladodium listnatce 
(obr. 50); v úzké zpodině šupiny plodní (49 A) jsou svazky cévní zprvu rovněž 
tak koncentricky sestaveny jako na zpodu kladodia, pak se ale kruh svazků 
cévních rozevírá na přední straně do plochy (obr. 49 B), takže výše v šupině 
hledí svazky cévní xylémem svým proti podpůrnému listu. 
K úžlabním prýtům toho druhu náleží také úžlabní jehlicovitý brachyblast 
konifery Sciadopitys , který má úplně podobu jednoduché jehlice, o němž ale 
již Mohl dávněji*) dokázal, že jest to větévka o dvou jehlicích, dokonale 
(kongenitálně) srostlých a proti mateřskému listu orientovaných, pročež se jí 
od té doby také říká dvojjehlice (Doppelnadel). Dva svazky cévní vstupují 
z mateřské osy do tohoto prýtu, nejprv ještě více xylémem k sobě obrácené, 
které však brzy obracejí v dvojjehlici svůj xylém více ke xylému podpůr¬ 
ného listu. 
Již Mohl poukazoval ke shodě mezi dvojjehlici od Sciadopitys a mezi 
plodní šupinou šišky Conifer, a já jsem opětně ze studia abnormálních přeměn 
dovodil, * 2 ) že ta šupina plodní jest brachyblast, jehož dva listy plodní (u smrku 
a jiných jedlovitých) anebo i více listů (u mnohých Cupressineí a Taxodieí) 
jsou srostlé a obrácené proti mateřskému listu, že tedy tento šupinovitý prýt 
nemá vlastní střední osy organické. 
V tomto nedostatku vlastní osy střední, v této odvislosti od mateřského 
listu, jevící se v orientování článků prýtových i svazků cévních k mateřskému 
listu a jeho svazkům cévním, shodují se zajisté dvojjehlice rodu Sciadopitys , 
plodní šupina Conifer i kladodium rodu Ruscus a příbuzných rodů. Nejasně 
poznali tuto shodu již Van Tieghem a v Anglii Dickson a Masters, majíce 
všickni tři za to, že tedy dvojjehlice, šupina plodní a kladodium musí míti 
veskrze stejný morfologický význam, ale v tom se rozcházejí, že Van Tieghem 
čepel těchto tří neobyčejných prýtů má za list neb za dva srostlé listy 
(u Sciadopitys ), oba angličtí morfologové ale šmahem za bezlistou osu čili 
pravé kladodium. Van Tieghem spoléhá při tom na postavení svazků cévních 
v jedné ploše, jakožto neklamném znaku listu, a neváhá tudíž odporovati co 
nejrozhodněji obecnému mínění o kladodiích rodu Ruscus ; 3 ) Dickson a Masters 
zase vycházejí od tohoto obecného mínění, které mají za úplně dokázané 
') Botan. Zeitung 1871 p. 101. 
2 ) Čklakovský: Zur Kritik der Ansichten von der Fruchtschuppe der Abietineen. 1882. — 
Die Gymnospermen. 1890. Oboje v Rozpravách k. č. spol. nauk. 
3 ) Toto mínění on zavrhuje velmi silnými výrazy, řka: »Toujours est il que si ťon 
voulait citer un exemple ďerreur contre le bon sens, universellement commise par 1’appli- 
cation dogmatique et aveugle ďun principe faux, on n’en saurrait trouver de meilleur que 
celui de Ruscus.« 
XXVII. 
