47 
a jasné, a vykládají dle toho také plodní šupinu šišky a dvojjehlici od Sciado- 
pitys jakožto plochou bezlistou větévku. 
Připomínám ještě k vůli úplnosti, že Eichler o plodní šupině Araucariaceí 
učil, že jest to listovitý výrostek (exkrescence) ze zpodu hoření strany braktey, 
při čemž též se odvolával na anatomickou její strukturu a k tomu, že exkres¬ 
cence z líce listu též obrací xylém svých svazků cévních ke xylému svazků 
cévních v listu mateřském. Dle toho mohl by ještě jiný morfolog vyvstati 
a vydávat i kladodium rodu Ruscus za exkrescencí podpůrného jeho listu. 
Bylo by to ovšem zrovna tak mylné, jako Eichler-ovo učení o plodní šupině 
šišek, jehož nemožnost jsem též dokázal jednak abnormálními přeměnami, 
jednak dokonalejším srovnávacím studiem ó Gymnospermech. *) 
Jen mimochodem a více jako kuriositu uvádím, kterak Masters 2 ) hledí 
vysvětlit tu anomálii, že stonkový útvar jako kladodium (též plodní šupina 
a dvojjehlice) má svazky cévní v jedné ploše, xylémem proti listenu podpůr¬ 
nému obrácené. Masters přizvukuje totiž lichému nápadu Cas. de CANDOLLE-a, 
který ve své »Théorie de la feuille« učí, že jest list tolik co stonek, jemuž 
schází neboli na němž abortovala hoření polovice; — a to pro nic jiného, 
nežli že prý mu schází na hoření straně svazky cévní, jimiž by kruh, neb 
vlastně dlouhotáhlá elipsa, koncentrických svazků cévních byl úplný! Tedy 
zas morfologická dedukce z anatomických vlastností stonku a listů — a k tomu 
hodně libovolná, neřkuli čistě spekulativní. Někdo jiný by dle tohoto vzoru 
mohl říci, že se rovná stonek dvěma, lícem proti sobě obráceným a srostlým 
listům. Ten srůst by byl zrovna tak vymyšlený jako onen abortus hoření 
polovice. Ostatně v šupině plodní i v sterilním úžlabním kladodiu listnatců 
svazky cévní, nejdoleji v kruhu postavené, teprve hořeji do plochy se roz¬ 
kládají (obr. 49 A B) a ještě rozvětvením se pomnožují, anižby něco z nich 
abortovalo. Masters však se chytl tohoto nápadu a praví, že jak šupina 
plodní tak kladodium listnatce jest stonek, jehožto dolejší polovice abortovala; 
při tom ani nepozoruje, že by dle správnější logiky musil tento polovičný 
stonek považovati též za list, jenže lícem dolů obrácený, což jest právě mínění 
VaN TiEGHEM-a; nepozoruje tedy, že tímto barokním výkladem svůj vlastní 
názor o stonkové povaze oněch údů rostlinných poráží. 3 ) 
Zatím však uspořádání svazků cévních nedokazuje ani listovou ani ston¬ 
kovou povahu čepele kladodia a šupiny plodní, nýbrž jenom tu zvláštnost 
neobyčejně vyvinutého úžlabního prýtu, že jeho články, ať již články osní neb 
') Čelakovský 1. c. 
2 ) M. Masters: Review of some points in the comparative morphology, anatomy and 
live-history of the Coniferae. Linnéan Society’s Journal-Botany. Vol. XXVII. (1889). 
3 ) Při tom však neméně sebevědomě než Van Tieghem o svém výkladu připomíná, 
že týž jest v nejlepší shodě s fakty morfologickými a anatomickými, a nepotřebuje žádných 
hypothés a nedokázaných předpokládání (»it does not necessitate any postulates or unproven 
assumptions«). Takto vychvaluje Masters tentýž výklad, který zas Van Tieghem co nej¬ 
rozhodněji odsuzuje. Uvádím toto jen na ukázku, jaké zmatky panují u morfologů západ¬ 
ních, a o jakých podivnůstkách se tu i onde zcela vážně pojednává ve spisech a schůzích 
vědeckých. 
XXVII 
