13 
zvýšené čivosti mizí tím rychleji, čím vyšší teplota. Příliš vysoké teploty, 
nad 50°, zastavují rychle čivost nervu úplně, aniž by tím byl nerv usmrceni 
ochlazením vrací se opět jeho čivost. Ochlazení s 20° na méně než 10° pů¬ 
sobí s počátku zvýšení čivosti nervu. 
Dle pokusů Efronových 4 ) má teplo značný vliv na čivost nervu. Efron 
pokládá v souhlasu s jinými hoření oddíl ischiadického nervu žáby za vyzna¬ 
čený pohyblivějšími a proměnlivějšími elementy než oddíl dolení, tak že oddíl 
hoření podléhá mnohem snáze a rychleji vlivům čivost měnícím, odpovídá též 
snáze na podněty. Ochlazení dolení části nervu působí nejprve zvýšení čivosti 
s následujícím snížením; v hoření části nastává však ochlazením ihned snížení 
čivosti. Oteplení zvyšuje čivost nervu vůbec, kteréž zvýšení mizí v části hoření 
nervu rychleji. Výzkum čivosti prováděl Efron jakož i jiní tak, že hledal nej¬ 
větší vzdálenost cívek indukčního přístroje, při které se objeví minimalné zkrá¬ 
cení svalu: methoda to, proti které jsem svrchu závažnou námitku uvedl. 
Z nejnovějších výzkumů o vlivu tepla na čivost nervu dlužno uvésti práci 
Sobieranskiho , 5 ) dle níž ochlazení nervu jeho čivost zmenšuje. Konečně před¬ 
vedl Gotch na mezinárodním kongresu fysiologů v Lutychu 1892 své pokusy 
o »temperature and excitability«. Dle Gotche působí oteplení nervu, že od¬ 
povídá lépe na podnět, je-li jím indukční proud elektrický. Zcela jinak má se 
však věc při podnětech jiného druhu, jako při podnětu působeném otevřením 
neb zavřením stálého proudu elektrického, při podnětu mechanickém neb lu¬ 
čebném: tu vždycky roste podráždění ochlazením nervu. To platí dle Gotche 
pro hybné nervy a svaly žabí i ssavčí: ochlazený nerv reaguje daleko lépe 
na jmenované podněty než nerv normálně teplý. Dle toho působí ochlazení 
opačným vlivem na obě funkce nervu: vedení zleňuje a čivost zvyšuje. 
Učení dosavade všeobecně uznávané, že čivost nervu roste a klesá s te¬ 
plotou, doznalo tedy těmito novějšími výzkumy upravení v tom smyslu, že 
ochlazení zvyšuje za okolností čivost nervu na krátko, potom teprv ji snižuje. 
Věta však, že oteplení vždycky čivost nervu zvyšuje, mimo nemírně vysoké 
teploty uznává se dosud bezvýminečně, s tím dokladem arci, že nerv vydává 
se ze své síly tím rychleji, čím více jeho čivost oteplením zvýšena. 
Ze by oteplení ústroje nervo-svalového v mírných mezích mohlo jeho 
čivost a vydatnost činnosti obmezovati, o tom není v novější době nikde řeči. 
Výsledky mých pokusů, jež ihned k rozboru předvedu, dokazují zcele nápadně, 
že zvyšování teploty nervu neb svalu u velmi mírných mezích obmezuje vždy 
hned jeho čivost a vydatnost činnosti. 
Tento neočekávaný zabraňující vliv oteplování nervu neb svalu, neznámý 
v novější literatuře, vedl mne k ohlédnutí se po starších zkušenostech. Sku¬ 
tečně r. 1866 ukázal Cyon, že rozsah i pracovní síla srdeční systoly klesá se 
stoupající teplotou. Totéž zjistil později Bozvditch ,J ) na hrotu srdeční komory; 
na maximální podnět ubývalo rozsahu systoly se stoupající teplotou. Z pokusů 
Pickfordových bylo tenkráte známo, že sval při teplotě 40° nezkracuje se více 
na podráždění, nabývaje své schopnosti opětným ochlazením. Věcí tou zanášel 
s ) Archiv du Bois-Reymond 1890, 244. 
XXX. 
