24 
nětu tím, že je] zaměnil závažím, které právě udrží podrážděný sval v rovno¬ 
váze, že se ani nezkrátí, ani neprotáhne; tím závažím odměřoval podnět, 
domnívaje se, že závaží to rovná se podnětu, jenž ve svalu při podráždění 
skutečně působil. 
Příslušné pokusy nekonal však Preyer sám, nýbrž upotřebil obdobných 
pokusů Volkmannových , za jiným cílem vykonaných. Tyto pokusy přepočítal 
prostě na psychofysický zákon Fechnerův , přeložil takřka tento z psychofysiky 
do myofysiky, a dospěl tak k »myofysickému zákonu«, dle něhož velikost 
zkrácení svalu jest poměrná logarithmu podnětu měřeného prahovým pod¬ 
nětem. 
Tento pokus Preyerův dlužno pokládati za zcela pochybený, jak Luch- 
singer 10 ) a Bernstein 10 ) dovodili. Odměřování podnětu, jak si je Preyer před¬ 
stavoval, jest totiž hrubým fysiologickým omylem. Závaží, držící podrážděný 
sval v přirozené délce, že se ani nezkrátí ani neprodlouží, jest v rovnováze 
s vybavenou ztažnou silou svalu, nikoli s podnětem. Zaměňuje se tu podnět 
s vybavenou činností, tak že se tato bere za míru onoho. Avšak to jest právě 
hledaný problém, jaká jest míra mezi podnětem a vybavenou činností. Jest 
tedy v myšlénce Preyerově patrné zmatení fysiologických pojmů. Mimo tento 
fysiologický omyl ukázali Luchsinger a Bernstein na omyly mathematické, 
v práci Preyerovč obsažené, tak že tato příhoda jest takřka pravzorem zmatku 
způsobeného luštěním fysiologických problémů pouhou mathematikou. 
Preyer chtěje zkoušeti platnost Fechnerova psychofysického zákona pro 
činnost svalovou, měl konati pokusy, obdobné Weberovým , s přesným od¬ 
měřováním podnětu. Později, v odpověď na tak závažné námitky, pokusil se 
o to skutečně, avšak způsobem zcela nevhodným. Odměřoval totiž intensita 
proudu sloužícího za podnět pomocí rheochordu; ztotožnil intensitu elektrického 
proudu s intensitou elektrického podnětu, tedy právě činitele, jenž u fysiolo- 
gické působivosti elektrického proudu nerozhoduje. Pozoruhodný jest v té 
příčině výklad i experiment Luchsingerůvý') proti Preyerovi ve děný, kterým 
jest fysiologická působivost elektrického proudu přesně stanovena v témž 
smyslu, jak jsem v prvním svém pojednání jinou methodou nalezl. 
Nehledíc k omylům v pokusu Preyerovč o přeložení Fechnerova zakona 
z »psychofysiky do myofysiky«, jest vůbec zásadná otázka, zdali Fechnerův 
psychofysický zákon dle své podstaty jest upotřebitelný k stanovení poměru 
mezi umělým podnětem a ním vzbuzenou činností svalovou. 
Fechnerův psychofysický zákon stanoví logarithmický poměr mezi psycho- 
fysickým dějem hmotné vibrace v ústroji smyslovém a jeho psychickým kor- 
relatem, vněmem pocitu; tedy takřka mezi tělem a duší. Avšak Pechner ne¬ 
klade týž poměr mezi vnější fysický podnět a jím vzbuzený fysický děj 
vibrace v ústroji smyslovém, uznávaje mezi těmito oběma hmotnými ději poměr 
prosté proportionalnosti. 
lň ) Pflgrs. Archiv 6, 395, 403; 7, 80; 8, 538. 
") Pflgrs. Archiv 8, 544. 
XXX. 
