26 
aby byl vzrůst pocitem rozeznatelný. Avšak vzrůst ten není právě proportio- 
nalný , neděje se zkrátka dle Weberova zákona. 
Problém o poměru podnětu k ústroj né činnosti, o jehož rozluštění We¬ 
berův a na něm založený Fechnerův zákon se pokoušely, zůstává tedy ote¬ 
vřený. K jeho luštění třeba držeti se objektivně míry pro podnět i vzbuzenou 
činnost, vyloučiti neměřitelné subjektivné psychické činitele. 
K tomu jest právě nejvhodnější činnost svalová, objektivné fysikalní míře 
přístupná, vzbuzená umělým, rovněž měřitelným podnětem. Pokusy stanovití 
tímto způsobem poměr podnětu k činnosti staly se dosud dva. 
Měrou činnosti svalové jest patrně velikost fysické energie činností tou 
vybavené, tepla i práce. Velikost této energie nezáleží však pouze na podnětu, 
nýbrž, jak z pokusů Heidenhainových známo, též na břemeni a napjetí svalu, 
předpokládajíc ustálenou čivost a statečnost svalu. Mimo to jest poměr mezi 
prací a teplem při činnosti svalové velmi složitý, jak z pokusů Heidenhaino¬ 
vých a Fickových vysvitá; jest též obtížno měřiti množství tepla činností sva¬ 
lovou vybaveného. 
Tyto okolnosti nutí k zjednodušení úkolu tím, aby se měřila pouze me¬ 
chanická energie činností svalu projevená se zanedbáním energie thermické, 
čímž se stane výzkum snadnějším, ovšem též neúplnějším. 
První takový výzkum podnikl Hermavin ; 12 ) za míru činnosti svalové vzal 
energii mechanickou, činností tou vybavenou, již stanovil závažím, jež jí drží 
rovnováhu. Pokus proveden tak, že na sval pověšeno s podepřením závaží, a 
hledána intensita podnětu, při kterém sval závaží právě znatelně z podložky 
nadzvedne; na to zavěšeno jiné závaží, a hledána opět intensita podnětu, při 
němž sval toto závaží právě znatelně nadzvedne. Svalu dávány tak mecha¬ 
nické úkoly a stanoveny intensity podnětu, při nichž právě uložený úkol sval 
provedl. 
Vyhledávání, to jest odměřování podnětu, prováděl Hermann tím, že 
rheochordem měnil intensitu elektrického proudu sloužícího za podnět. 
Výsledek pokusů Hermannových jest, že při stejnoměrném vzrostu svalem 
projevené mechanické energie roste podnět (rozuměj intensita za podnět slou¬ 
žícího indukčního proudu) z počátku pomalu později rychleji. Přeložen v od¬ 
pověď na otázku, jak roste činnost s podnětem, zní výsledek ten: při stejno¬ 
měrném vzrostu podnětu roste vzbuzená činnost z počátku rychle, potom 
pomalu. Myslíme-li si podněty naneseny co délky na úsečku a vzbuzené 
energie svalové na pořadnici, obdržíme čáru, představující poměr mezi pod¬ 
nětem a činností. Čára ta, dle pokusů Hermannových , stoupá z počátku rychle, 
pak se lomí a stoupá pomaleji. 
Fick provedl obdobné pokusy, avšak na jiném základě a též s jiným 
výsledkem. Měrou činnosti svalové byla mu výška vrhu, do níž sval jedno a 
totéž břemeno, při jednostejném napjetí, vymrští při různém podnětu. 
Srovnával tedy velikost podnětu s výškou vrhu, co měrou činnosti svalové. 
n ) Hermanns Handb. d. Phys. I., 108. 
XXX. 
