29 
důmyslem sestrojovány. Leč pokusy s těmito přístroji, zvanými rheonomy, 
nevedly k cíli. 
V methodě, v prvním mém pojednání popsané, naskytuje se prostředek 
odměřovati hlavního činitele u fysiologické působivosti elektrického proudu, 
totiž časový jeho průběh při stálé nezměněné intensitě. Rychlost pohybu 
magnetu stálé magetické síly skrze cívku určuje rychlost vývoje magneto- 
indukčního proudu, jehož intensita, závislá na magnetické síle magnetu a na 
vodiči, zůstává stálou. Je-li rychlost vývoje proudu hlavním činitelem u fysio¬ 
logické působivosti proudu, tu lze rychlostí pádu magnetu skutečně podnět 
fysiologicky působící odměřovati; intensita proudu, zůstávající stálou, může 
býti zvolena co nej menší k uvarování se rušivých vlivů polarisace nervu, jež 
jest právě funkcí intensity proudu. Pojednal jsem v uvedené práci též o tom, 
jak lze upotřebením rheotomu i formu křivky, vyznačující průběh magneto- 
indukčního proudu, vypátrati. 
Provedl jsem řadu pokusů za cílem vypátrati závislost mezi podnětem a 
činností nervo-svalovou, doložených v tab. IV—VI. Měrou podnětu byla mi 
rychlost pádu magnetu skrze cívku. Rychlost ta jest měnitelná a měřitelná dle 
pravidel Atwoodova padostroje. 
Upotřebený magnet byl válec 40 mm dlouhý, 8 mm v průměru. S pou¬ 
zdrem a s protizávažím měl massu 262 gr. Rychlost pádu magnetu toho jest 
vyjádřena rovnicí v == ^ 2 s. g. , kde m značí počet grammů odňatých 
od protizávaží magnetu, tedy přítěž, kterou se celá massa pohybuje. 
V prvních pokusech měnil jsem rychlost pádu magnetu měně dráhu s 
postupně buď po 5 neb 10 cm. Tu roste rychlost magnetu, určující fysiologi- 
ckou působivost indukovaného proudu dle rovnice y 2 = 2/, tedy v křivce 
parabolické. V jiných pokusech měnil jsem rychlost měně přítěž m postupně 
X 
o 1 gr: rychlost rostla a klesala tu dle rovnice y 2, — 2/ -- tedy v křivce, 
jejíž pořadnice rostou rychleji, než pořadnice paraboly. Toto odměřování 
rychlosti dálo se z počátku pro výhodu, již zařízení celého přístroje ve příčině 
snadnosti a rychlosti manipulace poskytovalo. Pro zjednodušení celého pokusu 
bylo však třeba nechati růsti rychlost pohybu magnetu, tudíž velikost podnětu, 
lineárně. K tomu cíli sestavil jsem si stupnici přítěží a drah tak, aby rychlost 
magnetu rostla postupně o 5 cm\ dle rovnice s = v 2, yy —~~ lze příslušné 
dráhy a přítěže ustanoviti. Skála rychlostí, již jsem si takto ustanovil, sahala 
od rychlosti 50 cm / sec do 200 cm / se c 5 postupujíc od pěti k pěti cm / se c- Minimálně 
podráždění nastávalo různě u různých praeparatů, mezi rychlostí magnett 
50—90 cm lse C . 
Posunuje-li se psací plocha vždy stejnoměrně šroubem o délku 1 mm , 
jak se v pokusech mých dálo, jest podnět, představený rychlostí pádu magnetu 
vyjádřen délkou úsečky. Velikost zkrácení svalu, příslušná každému podnětu, 
jest napsána svalem samým co pořadnice. Každý milimetr úsečky, u pokusů 
s linearným vzrostem rychlosti, představuje vzrůst neb klesnutí rychlosti pádu 
XXX. 
