30 
magnetu o h cm j S ec > tedy vzrůst neb klesnutí podnětu o stálou veličinu. Tak 
představují doložené pokusy spojí-li se vrchole pořadnic, křivku vyjadřující 
závislost činnosti svalové na podnětu. 
Velikost činnosti svalové jest v těchto pokusech představena velikostí 
zkrácení svalu při stálém zatížení (10 gr), podobně jako v pokusech Fickových\ 
zde však nejde o výšky vrhu, nýbrž o skutečné výšky zdvihu, ježto zatížení 
jest při myografu Tigerstedtovč blízko osy péra, péro velmi lehké, tak že 
setrvačnost pohybované hmoty jest velmi malá. 
Okolnost ta má jistý význam; neboť výška vrhu, měřená v pokusech 
Fickových , nezáleží pouze na velikosti vybavené energie, nýbrž i na rychlosti, 
s jakou se energie ta vybaví. Totéž množství energie, vybavené rychle, vymrští 
břemeno výše, než vybaví-li se pomaleji. Jest tu tedy činitel neznámý, který 
může výsledek pokusu měniti Toho není při měření výšky zdvihu, kde ne¬ 
záleží na tom, s jak velkou rychlostí se energie v činnosti svalové vybaví. 
Břemeno bylo v klidu svalu podepřeno, sval měl stále touž délku i napjetí. 
Přistupme nyní k rozboru pokusů samých. P očal jsem pokusy o závislosti 
činnosti svalu na velikosti podnětu, maje na mysli methodiku pokusů Webe¬ 
rových'. jaký musí býti rozdíl v podnětu, aby jej v činnosti svalu bylo znáti? 
Východiště to není právě nejjednodušší; ale počav tak pokusy, musím i jejich 
rozbor tak před se vžiti; jen tak vysvitne jejich logická souvislost. 
Pozorujme pokus 1. tab. IV. V oddílu 15 jest skupina a výrazem velikosti 
zkrácení svalu při základné rychlosti magnetu 52 cm \ S ec > se vzrostem rychlosti 
na 55 cm / S ec > 57*8 cm / S ec , 604 cm / sec a zpět, dvakrát opakováno. Sval cítí tyto 
rozdíly v podnětu zcela dobře. 
Při b jest základná rychlost magnetu 64 cm / íec > a roste na 67*7 cm /yec > 
ll cm /sec a 74 2 cm /sec- Sval necítí více těchto rozdílů v podnětu. 
Při c rozdíly ty zvětšeny na 64‘3 cm / se c> 71 cm \ S ec , 77'3^/^c a 83 cm / S ec • 
Sval cítí tyto rozdíly v podnětu, při základném podnětu 64 3 cm mnohem sla¬ 
běji, než při základném podnětu 52 cm l sec cítil rozdíly znatelně menší. 
Při d jest základný podnět 83*7 cm !sec , vzrůst na 92'5, 1005 a 108. Sval 
cítí tyto rozdíly nad míru zřetelně. 
Při e jest základná rychlost 114 cm / 5ť?c , roste na 126, 137 a 147 2. Sval 
cítí tyto rozdíly mnohem slaběji. 
V pokuse tom jest na závadu, že rozdíly v podnětu, vyjádřené rychlostí 
pádu magnetu, nerozlišujou se proportionalně se základnou hodnotou podnětu, 
fyi 
nýbrž v poměru složitějším, vyjádřeném rovnicí z/ 2 “ 2^262 -~ - s > kde m 
(přítěž) i ^ (dráha) se měnily. 
Srovnáme-li však skupinu c a d , nalezneme, že při menším základném 
podnětu Q4: cm / sec cítí sval rozdíly v podnětu přibližně o 7 cm jsec daleko slaběji, 
než cítí v d při větším základném podnětu 83 cm /sec rozdíly přibližně o 9 cm jsec ^ 
tedy rozdíly relativně o něco menší. 
Pominouce podobného oddílu 16 přistupme k 17. Ve skupině a jest zá¬ 
kladná rychlost magnetu 52*3 cm \ S ec \ rozdíly rostou přibližně (parabolicky) 
o 2*8 cm lsec (0*053); sval cítí tyto rozdíly zcela dobře. 
XXX. 
