B 
Přesvědčil jsem se vlastním pozorováním o správnosti výroku Rieder-ova , 
i jest v následujícím pod názvem »eosinofilné leukocyty« rozuměti amfofilné. 
Jelikož dosud poměr morfologických vlastností různých leukocytů ob¬ 
vyklých pokusných zvířat k analogickým formám krve lidské ještě není přesně 
stanoven, a tedy nálezů na krvi lidské učiněných na krev zvířecí jen tak zhola 
vztahovati nelze, jelikož dále jest velmi pravděpodobno, že právě v tomto 
ohledu mezi krví lidskou a zvířecí značné rozdíly trvají, tedy musím se zde 
obmeziti pouze na podání oněch skrovných fakt, která v tomto směru, přede¬ 
vším pokud se králíka týče, byla sebrána; co se lidské krve týče, připomínám 
pouze, že při pathologické leukocytose lidské většinu bílých krvenek tvoří 
polynuklearní buňky granulace neutrofilné. 
Podle udání Rieder-ova nabývají při leukocytose vyvolané proteinem 
pyocyanea, glutencaseínem, jakož i tuberkulinem v krvi králičí převahy buňky 
eosinofilné. 
Souhlasně uvádějí také jiní autorové u různých pokusných zvířat převahu 
buněk polynukleárních na výši leukocytosy (Roemer , Rieder , Lowit). Převahu 
mononukleárních na počátku leukocytosy vytýká s důrazem jediný Lowit. 
Badatel tento udává však také, že již normálně téměř veškeré polynu- 
clearní leukocyty králíka jsou eosinofilné. Při leukocytose upozorňuje zejména 
na malé formy eosinophilných leukocytů, které již Rieder pozoroval. 
Z uvedeného tedy vysvítá, že oproti leukocytose lidské klade se při zví¬ 
řecí hlavní váha na leukocyty acidofilné. Nějaké rozmnožení leukocytů jiných 
granulací nebylo, pokud mi známo, žádným badatelem popsáno. 
Methoda, kterou zjednával jsem si krevních praepaiatů, byla následující. 
Krycí skélko pincettou držené přetaženo rychle přes okraj vystouplé kapky 
krevní, čímž utvořila se na něm tenká vrstva krve. Jakmile tato na vzduchu 
uschla, přeneseno skélko do záhřevné skříně, v které zahříváno hodinu za 
100—120°C. Na to vložen praeparat do koncentrovaného roztoku eosinu 
v glycerinu, v němž setrval asi 16 hodin; potom opláchnut vodou, přebarven 
1 % vodnatým roztokem methylenové modře (několik minut), opětně opláchnut 
vodou, osušen ssavým papírem a konečně uzavřen do kanadské pryskyřice. 
Někdy barvil jsem praeparaty dle methody Janowski-ho *) */ 4 hodiny alkoho¬ 
lickým roztokem eosinu s následným přebarvením methylenovou modří. Oběma 
methodami zjednáno intensivní sbarvení granulí, téměř vždy s přídechem do 
fialova. V celku objevila se však methoda Ehrlichova spolehlivější. 
Praeparaty krevní získané z ušní vény jevily následující poměry. (Obr. 1. A.). 
Jádra bílých krvenek mají různou formu. Povšechně vzato, lze najiti 
buňky s jedním polymorfním jádrem, řidčeji polynuclearní, nejvíce mononu- 
klearní leukocyty. Jednou mají v praeparatech převahu buňky jednojadré, 
po druhé zase vícejadré. Leukocyty v mitose se nalézající jsou zjevem vzác¬ 
ným. Eosinofilné buňky, jichž granula sbarvena jsou s nádechem do fialova, 
jsou malé, většinou isolované, někdy ale také ve skupinách po 2—3 pohro- 
') Janovjski, Beitr. zur Kenntniss d. Granul, der weissen Blutkpchen. Ctlblt. f. allg. 
Pathol. 1892. No 11. 
XXXI. 
