10 
dřeňové) nacházejí se zde méně často, zajisté řidčeji nežli jednojadré eosino¬ 
filné elementy v cirkulující krvi, naproti tomu převládají elementy poly- 
morfní neb polynuklearní. V mitose neviděl jsem je nikdy. Granula jejich 
barví se intensivně, nejsou ale ani tak hustě vedle sebe uložena, aniž prů¬ 
měrně té velikosti jako u analogických buněk cirkulující krve venosní; naopak, 
granula jsou obyčejně menší, jemnější a v těle buněčném roztroušená, leží 
často velmi daleko od sebe i od jádra buněčného. (Obr. 2.) Buňkám mnou 
pozorovaným poněkud podobají se buňky Janowskim *) vyobrazené (viz jeho 
obrazy 16, 17, 21, 27, 28). Pouze ve vzácných případech setkati se lze s buň¬ 
kou málo granulí nesoucí. Buňky mají někdy tělo dobře konturované, u pře¬ 
vážné většiny však zdají se granula sama je ohraničovati. Dispersní rozdělení 
granulí přispívá velice k tomu, že většina buněk jeví tvar nepravidelně ohra¬ 
ničený, ačkoliv elementy kulovité (všeobecně známé buňky dřeňové) nikterak 
nejsou vzácné; avšak ani tyto buňky nemají onen morušovitý vzhled, jaký na 
vyobrazeních eosinofilných buněk obyčejně lze viděti. 
Není mi známo, že by dosud v literatuře bylo pojednáno bývalo o to- 
pických rozdílech eosinofilných buněk králičích a přece zdá se mi to být 
důležitým, neboť, jak moje pozorování učí, objevují se leukocyty druhu právě 
popsaného při leukocytose také v cirkulující krvi. 
Z uvedených výše fakt tedy vysvítá, že máme nyní kriterium, jehož po¬ 
mocí jsme s to v krvi králičí určiti, zdali jistý eosinofilný leukocyt pochází 
z dřeně kostní čili nic. 
Cirkulující krev ušní vény zvířete pilokarpinem otráveného. 
Po injekci pilokarpinu setkáváme se v krvi ušní vény s následujícími 
poměry. 
Hned při prvním pohledu na praeparaty překvapuje neobyčejně velký 
počet eosinofilných elementů, jež u velikých houfech pohromadě ležíce, tvoří 
většinu leukocytů. (Obr. 1. B.) Současně lze konstatovati převahu elementů 
polynuklearních, a sice i tehdy již, když praeparat toliko 40 sekund po injekci 
byl zhotoven. Převahu polynuklearních elementů lze jen z části uvésti na roz¬ 
množení eosinophilných buněk, které již de norma bývají vícejadré, neboť 
vedle nich objevují se v praeparatech také jiné vícejadré leukocyty, které nejsou 
eosinofilné. Na některých místech lze viděti eosinofilné leukocyty, obyčejně 
ve skupinách při sobě ležící, jichž vzezření úplně se rovná vzhledu eosino¬ 
philných buněk dřeňových, jež výše jsem popsal. (Obr. 1. B. a.) Přítomnost 
těchto leukocytů poukazuje na účastenství kostní dřeně na pilokarpinové leuko¬ 
cytose. Proti tomuto závěru dalo by se sice namítnouti, že snad histologická 
methoda praeparační leukocyty pilokarpinové krve změnila, anebo, že se leuko¬ 
cyty autochthoně pozměnily, tak že nelze více s jistotou místo původu jejich 
určiti. Jest ale zjištěno, že methoda Ehrlich-ova , které i já jsem používal, 
') Janowski, 1. c. 
XXXI. 
