12 
roztoku sublimatu. Obrazy ze sublimatu získané překvapovaly jasností struk¬ 
tury, jaké ani praeparaty ve směsi Flemming-ově fixované nevykazovaly. Kousky 
tkaní v uvedených mediích fixovaných a v lihu dotvrzených uloženy pak do 
celloidinu a řezány mikrotomem. 
Jelikož follikule normální sleziny co do počtu a formy hojně variací po¬ 
skytují a jelikož by bylo možno, že by se změny injikováným jedem způ¬ 
sobené ve struktuře follikulů odehrávaly, považoval jsem za nutné orientovati 
se, pokud se slezinné follikule normálních zvířat v zápětí pochodů fysiologi- 
ckých mění. 
Již Kolliker J ) vyslovil domněnku, že slezinné follikule za činnosti ústrojů 
chylopoětických jsou větší, ačkoliv připouští s Ecker-em , že tato závislost ne¬ 
toliko není pravidelná, nýbrž že se i obrazy přímo opačné objevují. Na jednu 
krychlovou čárku čítá Kolliker asi jedno Malpighické tělisko. Th. v. Hessling' 1 * ') 
našel naproti tomu na 960 lidských slezinách follikule pouze 116krát. Toto číslo 
považují Ecker , 3 ) Kolliker a Malinin 4 ) za poněkud nízké a zdá se vskutku, 
že slezinné follikule nejsou tak příliš vzácný, alespoň pokud se králíka týče. 
Čítal jsem zde na 1 mm. 3 asi T5 follikulu. Jinak ovšem mohlo by se to míti 
s histologickými vlastnostmi slezinných follikulů v době zažívání. Mám tím 
více příčiny na domněnku tuto poukázati, jelikož sleziny dvou dospělých psů, 
k jiným účelům použitých, z nichž jeden hladověl, kdežto druhý byl nasycen, 
poskytovaly rozdíly velmi praegnantní. U hladového psa byla totiž tkáň sle- 
zinná zřídlá, tak že reticulum jinak lymfatickými buňkami zcela zakryté již 
nepříliš silným zvětšením jasně bylo viděti; Malpighická těliska vystupovala 
zřejmě z pulpy a byla, ač ovšem hustší nežli pulpa, tedy přece značně na 
buňky chudší, nežli normálně zvyklí jsme viděti. U druhého pak, nasyceného 
psa, jenž po otevření dutiny břišní objevil oku krásný obraz plně injikovaných 
chylových cev mesenteria, byla tkáň slezinná bílými buňkami tak přeplněna, 
že zvětšené Malpighické follikuly na okrajích svých, jimiž jindy od tkáně 
pulpové ostře se odlišují, beze všeho ostřejšího ohraničení do pulpy přechá¬ 
zely. Zdali tyto rozdíly strukturní za zmíněných poměrů jsou konstantní, nemohl 
jsem se přesvědčiti, ačkoliv jsem tentýž pokus ještě na dvou párcích velmi mla¬ 
dých psů opakoval, z nichž každý pocházel z jednoho hnízda, čímž i možný 
vliv různého stáří byl eliminován. Avšak neshledal jsem na slezinách těchto 
zvířat žádných rozdílů, z kterých by bylo lze bývalo souditi na nějaký vliv 
zažívání na počet slezinných buněk, jakkoliv tento pokusy Hofmeisteiovými 5 ) 
učiněn pravděpodobným. Neodvažuji se rozhodnouti, pokud při pokusech 
těchto snad ta okolnost rušivě působila, že psi byli krmeni mlékem a hou¬ 
skami. Bylať již vyslovena domněnka, že se zažívací leukocytosa dostavuje 
toliko u masožravců. Konečně mohlo také mládí zvířat vyvinutí se zřejmých 
') Kolliker, Hdb. d. Gewebelehre d. Menschen. 1867. Leipzig. V. Aufl. 
a ) Hessling, Unters uber d. weissen Korperchen d. menschl. Milz. 1842. 
3 ) Ecker ve Wagner Hdwórterbuch d. Physiologie. IV. 
4 ) Malinin , Die Milz in histol., physiol. und pathol. Beziehung etc. Virch. Arch. Bd. 115. 
5 ) Hofmeister, Ueber Resorption und Assimilation d. Náhrstoffe. Arch. f. exper. Path. 
u. Farmak. 1887. 
XXXI. 
