15 
pilokarpinová konstantně objevuje více tkáně follikulární, než slezina nor¬ 
mální. 
Tkáň pulpová zachovává svůj normální charakter a pouze v případech 
zvláště nápadného rozmnožení follikulů zdá se počet její lymfocytů také 
býti větším. 
Arterie follikulární vesměs poukazují na hyperaemii, ježto jsou rozšířeny 
a naplněny leukocyty i rudými krvenkami. Cévy pulpy chovají se většinou 
normálně, vyjímaje ony případy, kdy počet leukocytů jest velmi veliký. Pak 
jeví i ony nápadné rozšíření svého lumina, jež naplněno bývá krvenkami 
obojího druhu. 
Není obtížno se přesvědčiti, že zveličení a zhuštění follikulů a tkáně pulpové 
nezakládá sa na hypertroíii slezinných buněk, nýbrž na rozmnožení jejich. 
S týmiž změnami setkáváme se při ohledávání mesenteriálních lymfa- 
tických uzlů, na příklad pankreasu Asellii, jejž jsem v několika pokusech (13) 
současně se slezinou ohledával. Již organ sám byl obyčejně větší než normálně, 
a jako krupičnými zrnky —■ zvětšenými follikuly kortikálními poset. Mikro¬ 
skopicky seznána také zde na rozšířených arteriích hyperaernie, jakož přeplnění 
medullaris a corticalis lymfatickými buňkami. 
Z předchozího lze tedy souditi, že slezina a pankreas Asellii králíka 
pilokarpinem otráveného propadají diffnsní hyperplasii. 
K tomuto závěru musím připojiti ještě následující poznámky: 
Na praeparatech svých, pocházejících jak z normálních tak i z králíků 
pilokarpinem otrávených, a sice jak na praeparatech získaných ze směsi Flem- 
ming-ovy, tak i na těch, které v sublimatě byly uloženy, o němž jsem se 
přesvědčil, že karyomitotické figury výborně fixuje (proniká, jak známo, tkáně 
v málo minutách), nebyl jsem s to konstatovati tak značný počet typických 
mitos, jaký by se byl dal dle údajů četných pozorovatelů očekávati. Zaklá- 
dají-li se tvrzení badatelů těchto na skutečných pozorováních, pak jsem na 
rozpacích, jak zkušenosti svoje bych s nimi v souhlas uvedl, a to tím více, 
že Lukjanow 1 ) vyslovuje větu se stanoviska školy Flemming-ovy snadno po¬ 
chopitelnou, že při hyperplasii orgánů a tkaní, kterým přibylo na objemu a 
váze, jimž ale zůstala typická funkce, karyomitosu jen tehdy lze najiti, jedná-li 
se o přibyt tkáně způsobený méně hypertrofií než hyperplasii. Tím tedy 
uvádí se právě hyperplasie na karyomitosu. Ve shodě s tím nalezli také 
Flemming ; Paulssen' t ) a j. při hyperplastických pochodech ve slezině a lym- 
fatických uzlech hojně mitos. 
Nuž ale nelze o tom pochybóvati a jest také srovnávacím měřením pomocí 
mikrometrického okularu snadno dokázati, že zvětšení slezinných follikulů po 
pilokarpinu nestalo se jinak, nežli hyperplasii slezinných buněk. Přes to musím 
se domnívati, že tato hyperplasie neděje se karyomitotickým dělením buněk 
poněvadž jsem se v praeparatech svých neshledal s dostatečným počtem ty¬ 
pických mitos. 
') Lukjanow , Grundziige d. allg Pathologie der Zelle. Jena. 1891. 
5 ) Paulssen , Zellvermehrung u. ihre Begleiterscheinungen in hyperplastischen Lymph- 
driisen u. Tonsillen. Arch. f. mikr. Anat. Bd. 24. 1885. 
XXXI. 
