16 
Nejdříve nechal jsem pilokarpin šest hodin působiti, nežli jsem slezinu ze 
zvířete vyňal; když jsem ale na buněčných jádrech takových slezin nemohl 
dokázati dosti mitos, tedy jsem se domníval, že během oněch šesti hodin 
pochody dělivé snad se již odbyly. Zařídil jsem tedy pokusy své tak, že zvíře 
usmrceno bylo ihned po objevení se první salivace. Přes to nalezl jsem i zde 
málo mitos. Nemohu tedy, pokud se pilokarpinové hyperplasie týče, přistou- 
piti na udání Flemminga a jeho žáků. Zda se uvedené difference zakládají na 
specifickém působení pilokarpinu na dělivé pochody jader buněk slezinných, 
či zdali nálezy moje potvrzují názor Klebsuv , že se tam, kde není mitos, nejedná 
o tkaňotvorné dělení buněčné, nýbrž o produkci elementů zase brzy hynou¬ 
cích, nemohu rozhodnouti. 
Dále jest mi vytknouti, že jsem se mnohem častěji setkal s oním typem 
dělení jaderního, jejž Arnold označuje jako fragmentaci a jejž jsem také dosti 
hojně viděl na dospělých normálních slezinách různých zvířat, nikoliv ale na 
embryonálních, v kterých jsem hojné typické karyomitosy pozoroval. Než ani 
počet obrazů fragmentačních nestačil ku objasnění mohutné pilokarpinem vy¬ 
volané proliferace buněčné. 
Dále nejsem s to potvrditi údaj Mobiův ') o významu Flemming-ových 
»klíčivých center« jakožto »ohnisek» dělení buněčného. Názor tento mohl bych 
pouze pro embryonální sleziny označiti jako správný. Ve slezinách dospělých 
zvířat ale viděl jsem karyomitosy vedle sebe ležící jen zřídka; obyčejně isolo¬ 
vané a ve follikulech i v pulpě roztroušené, aniž bych byl mohl zjistiti, že 
tyto poslední představují, jak Lowiť 1 2 ) udává, dělivé pochody erythroblastů, 
jelikož jsem na nich nikdy nepozoroval zbarvení haemoglobinového. Jestliže 
Stilling 3 ) uvádí, že »klíčivá centra« neobjevují se ani na každém praeparatě 
ani u každého individua, musím se na základě svých pozorování k názoru 
jeho připojiti; nemohu tedy uznati, že by »klíčivá centra« byla hlavními místy 
rozmnožování buněčného v organech dospělých. Názorem svým nacházím se 
na stejném stanovisku s Lowit-em. 4 ) Útvary, jež Flemming 5 ) označil jako 
»klíčivá centra«, nacházejí se sice tu i tam ve follikulech dospělé sleziny a do¬ 
spělého pankreasu Asellii, nejsou ale nikterak úkazem konstantním. Pro názor 
můj mluví také pozorování Goldmannovo , 6 ) jenž u příležitosti popisu malig¬ 
ního lymfomu podotýká, že v poměru k velkému počtu lymfatických uzlíků 
viděl jen málo klíčivých center. 
Při tomto stavu věcí naskytují se velké obtíže, chceme-li se vysloviti o tom, 
jakým způsobem se pilokarpinová hyperplasie stává skutkem a nechceme-li 
se pustiti do spekulací, jichž oprávněnost nyní sotva by se dala dokázati. 
1 ) Móbius , Zellvermehrung in der Milz beim Erwachsenen. Arch. f. mikr. Anat. 
Bd. 24. 1885. 
2 ) Lówit, Die Anordnung und Neubildung von Leukoblasten u. Erythroblasten in den 
Blutzellen bildenden Organen. Schultze’s Arch. Bd. 38. 
3 ) Stilling, Fragmente zuř Pathologie d. Milz I. Virch. Arch. Bd. 103. 1886. 
4 ) Ldwit, Schultze’s Archiv Bd. 38. 
5 ) Flem?ning, Arch. f. mikr. Anat. Bd. 24. 1885. 
c ) Goldmann, Ctlblt. fur allg. Pathol. u. path. Anat. 1892. No. 16. 
XXXI. 
