22 
perifericky uložených oblastí cévních, kterýžto názor by se snad s učením, 
že bílé krvenky při chemotaktické leukocytose z jistých okrsků cévních vy¬ 
lákány jsou, srovnával, předpokládá-li se, že na místech, odkud leukocyty jsou 
odlákány, by se objevil úbyt leukocytů. Rieder to ale nedokázal; výsledky 
jeho čítání nejsou dosti konstantní a také nebyla čítání dosti často opako¬ 
vána. Lowit tvrdí přímý opak, neboť jeho čítání ukázala, že se leukocytosa 
vztahuje na veškeré cévy. Lowit , jenž, jak již uvedeno bylo, považuje za pod¬ 
mínku leukocytosy leukolysu, vyslovuje se proti pojímání leukocytosy jakožto 
pochodu chemotaktického, připomínaje, že chemotaktickou leukocytosu dotud 
nepovažuje za dokázanou, dokud látky z vyvolání její obviňované, nevyrobí 
ji bez předchozí leukolysy. Bakterielní proteiny a alkalialbuminaty ovšem přede¬ 
vším vyvolávají úbyt leukocytů. To ale neplatí o pilokarpinu. Leukocytosa 
pilokarpinová dostavuje se ihned; nepředchází ji žádné stadium charakteriso- 
vané úbytem leukocytů v krvi. Naopak, při pilokarpinové leukocytose zapla¬ 
vena jest cirkulující krev rázem leukocyty, objevení její jest eruptivní a kryje 
se co do času s objevením se prvních symptomů otravy, totiž zvýšené sekrece 
žláz. Kdybych tedy rekurrovati chtěl k uvedené výše poznámce Lozvitové, 
mohl bych pilokarpinovou leukocytosu označiti jako první dokázanou leuko¬ 
cytosu původu chemotaktického. Avšak zmínit jsem se již prve, že chemo- 
taktický původ leukocytos vůbec není ještě přesně dokázán. Zejména ale se¬ 
tkalo by se s velkými obtížemi vysvětlení, že pilokarpinovou leukocytosu tak 
rapidně vystupující dlužno považovati za následek chemické přitažlivosti pilo¬ 
karpinu a mohla by se při tomto stavu věcí vysvětlení tomu jen tehdy nějaká 
cena přikládati, kdyby vysvětlení to bylo jedině možné. 
Není ale vyloučena možnost pilokarpinovou leukocytosu vysvětliti s jiného 
stanoviska. Gdrtner a Roemer poukázali na to, že jisté proteiny zároveň jsou 
lymfagogy ve smyslu Heidenhain-ovř. ! ) Takové proteiny způsobují však 
také, zavedeny byvše do cirkulace, z počátku sice velké ochuzení krve na 
leukocyty, na které ale brzy následuje leukocytosa. Stejně působí také nuklein 
i jako lymfagogon i jako agens leukocyty rozmnožující. Konečně konstato¬ 
vali také Gdrtner a Roemer , že látky silně chemotakticky působící zároveň 
i sekreci lymfy zvyšují. Bylo by tedy na snadě se domnívati, že bílé 
krvenky leukocytotické krve pilokarpinové mají původ svůj v lymfě, jejíž prou¬ 
dění bylo zrychleno. 
Co se - týče domnělého lymfagogického působení pilokarpinu, nedispo¬ 
nuji dosud direktními k tomu se vztahujícími pokusy. Upozornil bych ale na 
hydraemii, která, jak jsem na počátku této práce připomenul, pilokarpinovou 
leukocytosu konstantně provází a na účastenství lymfy zdá se poukazovati. 
Nehodlám se však o věci této definitivně vysloviti, a to již z toho 
důvodů, že se supposici zde uvedené ještě mnohé námitky v cestu staví, jako-, 
že lymfa málo buněk obsahuje a že lymíatické elementy jsou jednojadré, 
kdežto při leukocytose převládají buňky vícejadré. 
4 ) Heidenhain, Pfltiger’s Árchiv. Bd. 49. 1891. 
XXXI. 
