25 
vtroušena. Jsou-li follikule menší, pak obsahuje jich řez velmi mnoho. Oby¬ 
čejně bývají follikule rozvětveny, tak že do sebe navzájem zasahují a mezi 
sebou splývají. Tu i tam lze najiti v nich místa, která jinak morfologicky 
podobna jsou tak zv. sekundárním uzlíkům Flemmingovým , avšak neobsahují 
většího množství mitos (obr. 9.). 
Rozmnožení follikulů a zvětšení jejich jednak zjistil jsem měřením a čí¬ 
táním, při kterém se ukázalo, že slezina nucleinová obsahuje jich na ploše 
25 mm 2 48—56 a více, jednak vážením papírových obrazů follikulů dle řady 
praeparatů vykreslených. Výstřižky odpovídající follikulům sleziny nucleinové 
vážily více než normální. 
Tkáň pulpová byla rovněž značně na buňky bohatší a hyperaemická. 
Celý řez slezinný jevil často takové nahromadění lymfatických buněk, že 
cévy pulpy jinak charakteristicky vynikající byly úplně zakryty v odporu se 
slezinou pilokarpinovou, na které ještě zřejmě vystupovaly (srovnej obr. 7. 
a obr. 9.). 
Jelikož lymfatické buňky sleziny nucleinové nebyly zvětšeny, tedy mu¬ 
silo se zvětšení Malpighických tělisek zaldádati na rozmnožení slezinných 
buněk. Přes to bylo celkem jen málo mitotických obrazů dělení viděti; zřídka 
setkal jsem se s mitosami typu Flcmrningova , nýbrž hlavně s fragmentací 
Arnoldovou. Bylo mi při tom nápadno, že figury dělení jaderního, zejména 
mitotické, byly neobyčejně malé. 
Dvě z ohledaných mnou slezin nucleinových obsahovaly značné množství 
hnědého, zrnitého neb hroudovitého pigmentu jak v pulpě, tak v Malpighických 
těliskách, zde ale mnohem řidčeji. 
Vzhledem ku nápadné hyperplasii tkáně slezinné lze se s velikou pravdě¬ 
podobností domnívati, že leukocytosa s ní souvisí. Nejsem ale s to, abych, 
nekonav dalších systematických pokusů, něco bezpečného o tom sdělil. Na 
ten čas mohu vyšlo viti i zde pouze onu domněnku, kterou jsem již nahoře 
uvedl, promlouvaje o déle trvající pilokarpinové leukocytose. 
Rozpravy: Ročn. II. Tř II. Čís. 31. 
XXXI. 
