Klinickými a experimentalnými zkušenostmi jest odůvodněn názor, že 
v tkaních chorobně změněných mohou býti vyráběny látky, které dostávše se 
do oběhu jako jedy mohou působiti. Nejzřetelnéji jeví se poměry tyto při 
jistých, uměle vyvolaných nemocech, na příklad při experimentálním tetanu 
a při experimentální difteritidě. Odpovídají-li affekce tyto skutečně analo¬ 
gickým nemocem člověka čili nic, to na věci pranic nemění, neboť tolik bylo 
pokusy oněmi zjištěno, že zavedené mikroby místo infekce neopouštějí, že však 
chemické produkty jejich — toxiny — v těle dále se šíří a zvíře otráví. Také 
klinikům jest známo, že jedy za účely therapeutickými do tkáně ochuravělé 
injikované z tkáně této do těla se rozšířiti a příznaky otravy vyvolati mohou. 
Pokud se týče tkáně granulační, ovšem se údaje rozcházejí. Avšak difference 
tato jest pouze zdánlivá. Někteří chirurgové kloní se k názoru, že rána dobře 
granulující šíření se látek infekčních do jisté míry zabraňuje. S druhé strany 
však zase Maas a Wolff experimentálně zjistili, že granulující rány mohou 
látky sobě cizí, na příklad barviva, snadno pojímati a do oběhu uváděti. V době 
novější pokusil se Sestini*') na základě pokusů rozpor tento v tom smyslu 
rozřešiti, že prý úspěch infekce rány závisí od toho, zdali rána hnisá či nikoliv. 
Plocha hnisající jest pro infekci velkou překážkou, kdežto z ran nehnisajících 
infekce rychle se propaguje. 
Pokusy Sestini-ho vztahují se ale na rány, které čistými kulturami fini¬ 
šových kokků a bacilly sněti slezinné a cholery slepic infikovány byly, tedy 
mikroby, jež místo očkované opustiti a do krve vniknouti mohou. Jelikož 
v těchto pokusech bakterie toxiny také v krvi samé mohly vyrobiti, nelze jimi 
rozhodnouti otázku svrchu dotčenou, jaký totiž mají podíl na celkové infekci 
hmoty vyrobené na místě infekce samém. O působení jedu neorganisováného 
podržují tedy pokusy Maase a Wolff a svou platnost, a já mohu na potvrzení 
výsledků jejich ještě připojiti, že nezpůsobuje otrávení morčete strychninem 
v granulující i ve stadiu hnisání se nalézající rány, nakapeme-li smrtící dávku 
onoho jedu na ni, žádných obtíží. 
Nepovažuji za nutno, abych tyto mnou provedené pokusy na základě 
protokolů objasňoval, neboť by při velkém bohatství granulační tkáně na cévy 
spíše zaráželo, kdyby zvířata otravě nepodléhala. 
*) Centralblatt fiir Bacteriologie und Parasitenkunde. XL No. 25. 
1* 
XXXII. 
