Na místě Meibomských žláz nalézají se často šedé proužky, širší a 
nepravidelnější než sousední žlázky viditelné skrze konjunktivu; v proužcích 
těch pozorovati lze žlutavá zrnka, která někdy tvoří celé skupiny a známa 
jsou pod jménem infarktů žláz Meibomských, aneb bývají barvy žlutobílé neb 
špinavobílé, tvrdší konsistence, což vyškytáním se uhličitanu vápenatého pod¬ 
míněno jest a pak pod jménem lithiasis se uvádí; poměrně zřídka odstranil 
jsem pomocí malého řezu tvrdé zrnko vzhledu a konsistence tvrdého paraf- 
finu, které pod mikroskopem jevilo se co beztvárná hmota, rozpouštějící se 
úplně v látkách, které také tuky rozpouštějí. 
Původ těchto proužků vysvětluje se ektasií vývodů žláz Meibomských, 
která vzbuzena jest ucpáním vývodů, tím pak zadržuje se i sekret, jenž houstne 
a později usazeninami vápna se směšuje, čímž barvu i konsistenci mění a větší 
neb menší dráždění spojivky, po případě i rohovky způsobuje. 
Vossius 1 ) praví ve své učebnici: Ucpání vývodu žláz Meibomských způ¬ 
sobuje retenci sekretu, malé kystoidní rozšířeniny aneb zvápenatění obsahu. 
Schweigger 2 ) uvádí: »Abnormity Meibomských žláz mají příčinu svou nej¬ 
častěji v retenci sekretu. Tento hromadí se často ve vývodu a tvoří ve spo- 
jivce malé okrouhlé vypukliny blíž okraje víčka se nalézající, které nemocnému 
pocit tlaku způsobují. Mnohdy dostaví se retence v hloubi žlázy, a tu vidíme 
na zadní části rozšířeninu žlutavě prosvitávající, která stvrdlým sekretem jest 
naplněna — vystupujíc o něco málo nad niveau spojivky. V některých pří¬ 
padech utvoří se i usazeniny uhličitanu vápenatého a plátků cholestearinových. 
Způsobuje-li stav tento lokální dráždění spojivky oční, aneb zavdává podnět 
ku katarrhu neb jiným obtížím, tu lze žlázu jehlou incidovati a obsah vy- 
pustiti.« 
1 ) Vossius, Lehrbuch der Augenheilkunde 1892. Str. 224. 
*) Schweigger, Handbuch der Augenheilkunde 1885. Str. 208. 
Rozpravy: Ročn. II. Tř. II. Čís. 33. 
XXXIII. 
