15 
Při mikroskopickém vyšetřování nalezena byla kysta nahoře široká, dole 
zúžena a tato zúženina vidlicovitě se rozbíhající; tyto úzké, ve štěrbiny vybí¬ 
hající choboty, které v řezech i nahoře po straně bylo lze nalézti, snad jsou 
jen účinkem umělým, povstalým při tvrzení. Na první pohled lze viděti, že 
kysta přiléhá a ústí do váčku vlasového, což na obraze 7. zřetelně rozpoznati 
lze; obraz tento jest v podstatě kreslen dle jediného řezu, z dalšího nepatrně 
doplněného. V dalších řezech lze zcela dobře viděti, že do váčku řasového 
z kůže na povrchu vnikaly kompaktní rohovinné hmoty, které z otvoru jako 
zubaté bělavé vrcholky nad niveau sousední epidermis vynikají, dolů do váčku 
pak vniknuvše, tvoří husté, žlutavé kroužkované hmoty; tentýž nález lze učiniti 
i na sousedních některých řasách a obraz ten vysvětluje klinické pozorování 
světlejší obruby na spodině řasy, kde hrbolkem kožním proniká. Mohli bychom 
si mysliti, že tyto rohovinné hmoty ucpaly ústí váčku řasy, kteréžto ucpání 
nemusí býti z počátku ani úplné, jak mé pokusy o kystách žláz Meibomských 
dokazují, a způsobily tím zastavování se sekretu zvlášť žlázky mazové (Zeissovy), 
a potní žlázy Mollový, pak hromadění se sekretu ve váčku řasovém, kam 
vývody žlázek ústí, rozšíření se větší neb menší části váčku i ústících do něho 
vývodů obou žlázek a snad i těchto. Povstání kysty v obr. 7., při níž řasa na 
místě b obnažena leží, bylo by lze tím vysvětliti. 
Anatomické poměry jsou ovšem složité, poněvadž jedná se o několik 
součástí: horní, střední a po případě dolní část váčku, o jednu neb dvě žlázky 
mazové a žlázku Mollovu i o vývody jich, čímž mohou povstati kysty různě 
kombinovaných stěn. 
V případě našem byla řasa sama po povrchu kysty prohnuta, skroucena 
a dolní atrofická část jejího váčku c měla ve středu hrubé pigmentové hmoty 
a jak viděti jest ze řezů dalších, nebyla válečko vitá, nýbrž oválně sploštělá. Tento 
spodní díl váčku chlupového, který jako přívěsek na kystě vězí, jest dle Chiari-ho 
charakteristickou známkou pro kysty, povstalé z jisté části váčku u ústí mazové 
žlázky. Na str. 205 1. c. praví doslovně: »Tento spodní díl váčku chlupového 
na kystách atheromových vězící, bylo lze v řezech sériových téměř u všech 
kyst zřetelně dokázati, tak že jsem jej za typický přívlastek kyst z váčků 
chlupových pocházejících považovati musil a z toho soudil, že vždy jedno a 
totéž místo váčku chlupového v kystu přešlo, totiž ono místo, kde do něho ústí 
žlázky mazové.« Tento přívěsek jest v případě našem dosti ještě zachován, 
atrofie není tak pokročilá; i případ poněkud podobný Chiari kreslí. 
Kdybychom si u sousední řasy na obraze 7. d představili, že vývod žlázky 
mazové sám a část pochvy zevní zvlášť dolů se značně ektasovala (nemyslím 
tím jen odchlipla), obdrželi bychom u řasy d podobnou kystu jen na straně 
opačné; stěny kysty takto povstalé by měly ovšem na některých místech 
různé vystlání epithelové dle toho, z které části asi povstaly a tím liší se také 
kysta, již popisuji, od kyst Chiariho, který (str. 202.) praví: »Vystlání kyst 
bylo tvořeno jen plochými epidermálními buničkami , které 2—3 vrstvy tvořily 
a nejevilo nikde basalní vrstvu cylindrových buniček.« 
Takovouto vrstvu zřetelných cylindrových buněk nalézáme v naší kystě 
v celé dolní části její e (é obraz 8.); buničky ty jsou tytéž jako v zevní 
XXXTTÍ. 
