21 
V tomto případu jednalo se tedy o rozšíření nejhořejší části váčku řaso- 
vého a vývodu žlázy Mollový; řasa sama byla atrofická, prohnutá po povrchu 
kysty, váček ve středních a dolních částech dobře zachován, i papilla zdá 
se normální; ústí váčku na hoře ucpáno bylo rohovitými hmotami a silnou 
vrstvou epidermis s buničkami obsahujícími mnoho keratohyalinu; obě zlázky 
mazové\ ležící as uprostřed váčku, jsou Zachovalé ' ac neobyčejně malé, scvrklé, 
ploché, patrně kystou stlačené; buněk mazových jest málo a střední jsou 
úplně v tuk proměněné co do mikroskopického vzezření; tytéž buňky nalézají 
se v krátkém tenkostěnném vývodu žlázky v levo ležící. 
Z popsání těchto dvou kyst lze souditi, že mohou povstati kysty mezi- 
řasové různým způsobem asi dle toho, která čásť váčku ektasií jest postižena, 
čímž mohou vzniknouti různé kombinace ektasií. Tyto dvě kysty se různily 
i klinicky; snad bylo by lze užiti ku diagnose anatomických údajů Sattlero- 
vých , že ústí vývodu žlázy Mollový nalézá se na váčku řasovém blíž k okraji 
víčka než ústí žlázy mazové: ektasie vývodu Mollová může se tedy oku je viti 
často mezi řasou a okrajem víčka, kdežto kysta vývodu mazové žlázy hloub — 
často při kořenu řasy ústícího, jak ve svých praeparátech nalézám, objeví se 
za řadou řas v kůži jako v prvním případu našem. Ovšem uvážiti dlužno, že 
jsou úchylky od tohoto pravidla velmi možné. I bílou barvu kysty Mollový 
v druhém případu bylo by lze přibližně vysvětliti tím, že žlázky mazové na¬ 
lezeny byly dosud dosti Zachovalé, secernující epithel ještě dosti normálního 
vzezření, tak že jistě do obsahu kysty přicházel vedle množství rohoviny se 
stěn i sekret žlázek mazových; tento pak mohl přispěti ku špinavobílé barvě 
kysty. Spinavo-žlutobílou barvu jevily i experimentální kysty žláz Meibom- 
ských, u nichž jednati se může jen o sekret mazový, které pomocí různých 
obliteračních pokusů podařilo se mi u zvířat vyvolati. Pochod těchto pokusů 
podávám nyní zvlášť. 
* 
XXXIII. 
