4 
Tuto alternativu lze rozhodnouti. Zničírne-li narkotisované kryse moto¬ 
rickou oblast korovou, vyvolává mechanické dráždění ohonu mnohem menší 
tonus, který se ještě více seslabí, když vedle toho také hrudní míchu v růz¬ 
ných výškách protneme. Nemůže tedy býti pochybnosti o tom, že zvýšený 
tonus má své sídlo v motorickém apparatu čivovém. 
Vysvítá to také z následujícího pokusu. 
Dáme-li kryse, jejíž ohon jsme tak postavili, že se vznáší ve směru po¬ 
délné osy těla, inhalovati chloroform,*) tedy povolí tonus hned po prvních 
deších a ohon klesne k zemi. Jest ale z pokusů Fei'rier-ových známo, že dráž- 
divosti soustavy čivové během chloroformové narkosy od centra k periferii 
ubývá. Jest tedy pochopitelno, že úbyt svalového tonu u chloroformované 
krysy pouze v centrálním systému čivovém sídliti mohl, neboť při ochabnutí 
ohonu, jež se již po několika deších dostavuje, nelze mysliti na nějaké snížení 
dráždivosti periferního apparatu čivového, chloroformovou narkosou podmí¬ 
něného. 
Sdělené tuto zkušenosti mluví tedy pro to, že zvýšený tonus svalů ohono- 
vých děje se reflektoricky mechanickým drážděním sensitivních čivů ohono- 
vých,**) a že schopnost svalů dostati se v stav kontrakce podmíněna jest 
působením opia na centra muskulomotorická a snad i spinalní. Tinktura opiová 
zvýšila dráždivost motorických středů. 
Tinktuře opiové třeba ale také připisovati ještě jiné působení, jelikož svaly 
ohonové mechanickým drážděním v kontrakci setrvávají, a jelikož experimentátor 
ohonu určitou polohu vnutiti, tedy intensitu svalové kontrakce říditi může. 
Jelikož kataleptiformní stav ohonu ceteris pari bus tím déle trvá, čím déle 
jsme dráždili, jest na snadě trvalou kontrakci svalů vysvětliti tím, že zde se 
jedná o následné působení mechanického podráždění, které rychlé vymizení 
reflexu vzdaluje, ježto reflexní centra mají dráždivost zvýšenu. Vysvětlení toto 
stává se také sukcessivním ubýváním napětí, jež odpovídá zanikání pozdějšího 
působení a sukcessivním klesáním ohonu po zastavení dráždění oprávněným. 
Má-li pojetí toto platnost také pro katalepsii člověka, při které klouby 
v poloze jim vnucené mnohem déle vytrvati mohou než u krysy, nemohu 
s jistotou rozhodnouti. Ze ale dráždidla — elektrický proud, tření kůže — 
kataleptický stav u člověka mohou vyvolati, a že silnější a opětované dráždění 
také delší trvání záchvatu může podmiňovati, to jest jisto. M. Rosenthal viděl, 
že po faradisaci objevují se záchvaty, Striibing totéž po elektrickém dráždění 
hlavy (příčné vedení) a Onimus pozoroval, že katalepsie objevila se teprv 
po delším působení proudu. 
Tato analogie činí pravděpodobným, že snad také při lidské katalepsii 
trvalé kontraktury podmíněny jsou následným účinkem podráždění. 
Větších obtíží skytá odpověď na otázku, proč vlivem opia dovede expe¬ 
rimentátor ovládati intensitu kontrakcí. Jest zřejmo, že s nynějšími prostředky 
*) K narkotisování zvířat používal jsem malého, skleněného zvonu, jenž dole opatřen 
byl lepenkovou manchettou s otvorem pro hlavu zvířete. Zvon překlopen přes hlavu otvorem 
tím prostrčenou a vložena pod něj hubka chloroformem napojená. 
**) Tím netřeba pouze čivy kožní ohonu rozuměti. 
XXXVI. 
