18 
Nedosti oprávněný jest také Klein-ův náhled, že přítomnost dvou nervů 
ve zpodině listu dokazuje srůst dvou listů, a jeden nerv že jest důkazem listu 
původně jednoduchého. Neboť mohou-li dva listy tak srůsti, že střední jich 
nervy těsně vedle sebe leží, anobrž že jich svazky cévní, jak to Klein sám 
u oleandru ukázal, již nejdoleji v jeden širší svazek splynouti mohou, proč by 
nemohly při srůstu ještě těsnějším, při sjednocení ještě dokonalejším sply¬ 
nouti v jeden svazek normální šířky? A naopak zase, může-li se střední nerv 
v listu dvouklaném rozděliti hluboko pod výkrojkem, proč by se nemohl 
děliti . hned na zpodu listu, anebo proč by nemohl hned na zpodu ob- 
sahovati dva oddělené svazky cévní, jestliže se list již velmi záhy v prvním 
začátku ve dva konce rozdělil? Vskutku známe u Jednoděložných dosti 
listů dvoužilných (šupinovité adossované prvolisty, listeny, plušku trav), které 
se přece za jednoduché, nikoli ze dvou srostlé listy považují. 
Naše abnormity habrové ještě rozmnožují obtíže při rozeznávání dvou- 
listů a dvouklaných listů dle KLEiN-ova kriteria. Jak povstal na př. čtyrlaločný 
obal plodní v obr. 25.? Jako obyčejně jest tam vidlan dvoukvětý, jsou tam 
i dva listence, jakožto dva postranní laloky obalného listu; střední ušet však, 
totiž listen, jest dvouklaný a má dva úplně oddělené nervy, vedle nichž 
by to měl býti dvojlist, srostlý ze dvou listenů. Avšak může-liž jeden květ 
míti dva podpůrné listeny? Zde se zdá býti přece mnohem přirozenějším ten 
výklad, že jest to jeden listen, opravdu dvouklaný a přece dvoužilný. 
Mezi listy dvouklanými a dvojlisty jest jakási nepokrytá souvislost a to¬ 
liko stupňová, nikoliv zásadní rozdílnost. Co se týče obalných listů toho způ¬ 
sobu v abnormitách habrových, činí dvoj- a troj klané listeny v obr. 25. a 26. 
patrný přechod od typických listů dvouklaných k dvojlistům. Dvojklaný listen 
v obr. 25., nehledíme-li na listence, velice se shoduje s dvojlistem obr. 24., 
kterýž zajisté povstal srůstem dvou listů, ale s dvouklaným listenem obr. 8., 
9. neb 10. zase v tom se srovnává, že má v úžlabí toliko jeden plod a na 
konci jednoho ramena vidlanu se nalézá. Obal obr. 26. zas, jenž má mezi 
oběma laloky hlavními ještě menší lalok prostřední vyvinutý, přibližuje se 
valně ku tvaru dvojlistu obr. 22. a rovnal by se mu docela, kdyby listencové 
lalůčky V tam byly srostlé v jediný lalok střední. Ale i tento obal náleží 
jednomu květu a jednomu ramenu vidlanovému. 
Také u Lonicery tvoří rozličné dvojlisty řadu přechodní mezi jedním zcela 
jednoduchým listem v přeslenu dvoučetném a mezi dvěma listy oddělenými 
v přeslenu trojčetném. Tato řada přechodů přivedla mne již před lety (r. 1885) 
na stopu pravého výkladu. Podotknul jsem již svrchu, že přechody abnormální 
mezi dvěma krajními tvary vysvětlují se nenuceně hypothesou, že v abnor¬ 
mitách takových dvě výtvarné síly neb tendence působí, z nichž jedna jest 
dědičná, specifická, druhá však nová, změněnými podmínkami výživy, che¬ 
mismu vnitřního, snad i hmyzem zbuzená. Také dvojlisty i dvouklané listy 
jsou výsledek dvou na témže místě činných výtvarných sil. Dle jedné, speci¬ 
fické a dědičné, vznikají listy na prýtu Lonicery po dvou vstřícné, dle druhé 
nově vzbuzené ale po třech i po čtyřech v přeslenu. V dolejší části prýtu 
vládne tam tendence prvější, hořeji přichází ta druhá k platnosti, na přechodu 
XXXVII. 
