22 
samojediný. Nedojde ani k tomu ani k onomu zcela, nýbrž povstane list, 
jenž oba listence jaksi assimiloval a v úkrojky vlastní přeměnil. Pročež možno 
zcela dobře považovati trojlaločný obal habrový jako trojlaločný jeden list, 
jehožto vznik však třeba míti na paměti. Listence tudíž ve srůstu s listenem 
ztrácejí svůj původní význam a to tím více, jestliže i dva listeny srostou 
v dvojlist, s jediným květem úžlabním, takže jenom jeden pár listenců po¬ 
drží orientací ku květu tomu, druhý pár mezilistenný však pouhými částmi 
dvojlistu se stává. Jsou-li totiž ve schematickém náčrtku obr. 22 B dva květy 
(menšími kolečkami naznačené), tedy ke každému patří listence W a listen 
podpůrný /; pakli ale redukcí jen jeden květ (větším kolečkem značený) se 
vyvine a obaly srostou v dvojlist: tu zůstanou pro tento květ listence ll, ale 
listence VV jsou nyní pouhými zuby dvojlistu, které při dokonalejším sjedno¬ 
cení listenů docela vymizí, jako v obr. 25. 
Na konec chci ještě jednou poukázati na důležitost, kterou mají podobné 
zrůdnosti, v nichž atavistická neb progressivní variace působí, pro morfologii 
i fylogenii. Seznali jsme z nich, kterak povstal trojlaločný obal plodní u habru 
z původního listenu a listenců, jak vidlan dvoukvětý mohl vzniknouti z prýtu 
vícekvětého jakožto části povšechné laty květné, jak potlačen byl konečný 
květ v tomto vidlanu, jak mohl dále povstati pohárkovitý obal plodní u lísky 
a plod s listenem a listenci náplodními. 
Zvláště cenné pak jest poučení, jehož jsem nabyl z četných fakt srovnávací 
methodou a domyslem, že totiž součinností dvou výtvarných sil dva listy (neb 
více jich) srůsti a sjednotiti se mohou v jeden list, čímž mnohočlenné cykly 
neb přesleny listů v méněčlenné přecházejí. To jest zvláště pro morfologii 
květů závažné, poněvadž v těchto, jak jinde ukážu, podobný postup častěji 
se udál, a sice ve všech kruzích květních, nejvíce pak v prašnictvu, jehož 
mnohé záhadné tvary se tím vysvětlují. 
Zde chci se dotknouti toliko jednoho případu, totiž trojklaných neb troj¬ 
dílných prašníků Dymnivkovitých (Fumariaceae), o nichž máme velmi rozličné 
výklady, ze kterých ale žádný úplně nepostačuje, poněvadž původ a význam 
dvoj- a trojlistů do těch dob znám nebyl. Zmiňuji se o prašníkách Fuma- 
riaceí právě jen proto, že jsou analogické trojlaločným obalným listům květů 
habrových. 
Květ dymnivkovitý má, jak známo, toliko dvě laterální tyčinky, které jsou 
trojklané: prostřední díl nitky nese jak obyčejně dvoupytličný (čtyrpouzdrý) 
prašník, postranní její úkrojky po jednom jednopytličném (dvoupouzdrém) 
prašníků. Nad těmito tyčinkami, též laterálně, stojí 2 plodolisty, mezi oběma 
kruhy schází tedy jeden kruh, jenž by dle obecného zákona s nimi se střídal. 
Tuto úpravu prašnictva vykládá Eichler,') hlavně vývinozpytem k tomu veden, 
takto: květ měl původně dva dvoučetné kruhy tyčinek, tyčinky ve vnějším 
laterálním kruhu však staly se trojklanými a postranní úkrojky (povahy 
palistové) vyvinuly jednopytličné prašníky; druhý kruh tyčinek však úplně za- 
') Bluthendiagramme II. pag. 197, a dříve již »Flora« 1865. 
XXXVII. 
