27 
jest část hálky jednostranné podél proříznutá; dutina prostřední jest právě v půli 
rozříznutá, jelikož také list pod dutinou zrovna v mediáně rozkrojen byl, ostatní 
komůrky trefeny více stranou. 
Odkud ale pocházejí ty dva pysky, tvořící vchod do komůrky, a jakým po¬ 
chodem komůrka sama? Všeobecné udání, že vyrůstají ze zpodiny listů vály, rouby 
a obruby, k objasnění nestačí. Třeba míti zřetel k morfologii normálního prýtu 
smrkového a jeho jehlicovitých listů, poněvadž hálka povstává přeměnou prýtu, 
prvopočátky této formace listové (lupenové) nesoucího. Osa větévky smrkové 
jest posázena známými stopami listů (tak zvanými polštářky), které u smrku 
více než u kterékoli jiné z našich Conifer vyvýšeny a hlubšími rýhami od sebe 
odděleny a ostře obmezeny jsou a na nichž jednotlivě jehlicové listy sedí. 
Listy sestávají z jehlicovité čepele a ze stopečkovitého, nahnědlého řapíčka, 
který dolů po větvi přechází poznenáhla a bez určité hranice do protáhlé 
stopy dolení čili sestupující. Méně očividná, poněvadž mnohem kratší a mezi 
sestupujícími stopami výše stojících listů skrytá, často přemalinká a málo patrná 
jest hoření čili vzestupující stopa listová, která od řapíčku vzhůru vystupuje 
a trojhranným, do špičky končícím tvarem se vyznačuje. Viz obr. 30. a 31., 
kde h značí krátkou stopu hoření a d dlouhou stopu dolení, sestupující. Stopa 
hoření každého listu leží mezi dvěma sousedními stopami doleními a nad ní 
táhne se a končí dolení, tam často značněji zúžená stopa od výše stojícího 
listu, načež pro porozumění úpravy hálky samé zvláště upozorňuji. Tato ne¬ 
patrná hoření stopa vyvinuje se jen tehdy mocněji, vznikne-li z ní pupen 
úžlabní; neboť pupeny úžlabní vždy právě na stopě té se rodí, při čemž ne¬ 
spotřebuje se celá stopa, jejíž tenkou špičku ještě nad pupenem spatřovati možná. 
Rapíček pak spojuje stopu listovou se zelenou čepelí, která posléze hladkou, 
tříhranně kosníkovitou plochou od něho odpadává. U smrku jsou tyto po 
listech ostávající řapíčky nejvíce vyniklé, mnohem méně u modřínu, Dou¬ 
glasky (Pseudotsuga Do7/glasií) a j.; u jedlí pak docela scházejí, takže tam 
okrouhlé jizvy po listech sedí přímo na ose, jejíž stopy také málo zřetelný 
jsou. Hofmeister pokládal stopy listové za části k listu samému náležející, 
jiní je dle bezprostředního dojmu ose přičítají. Jisto jest ovšem, že vynikají 
ze zpodu původního hrboulku listového, kterážto basis spolu s prodlužujícími 
se články osními roste a parallelně s osou se protahuje; neboť prvotní hrboulky 
čili prvopočátky listů stojí hustě nad sebou, takže mezi nimi pro nějaké 
stopy ani místa není, pročež se tyto teprve něco později tvoří. Dle původu 
svého měly by stopy listové ovšem za nejdolejší části listů samých se považo- 
vati, a pak by osa byla toliko uvnitř větve, docela pokrytá listy, toliko 
v rýhách mezistopních přeúzkých obnažená; avšak stopy listové směrem 
vzrůstu tak se shodují se vzrůstem osy a tak se liší od směru vzrůstu na- 
potomního vlastního listu, že jest přirozenější názor, jenž je přisuzuje samé 
ose, jejíž povrchní vrstvu ony tvoří, ačkoli původně ze zpodiny prvotních 
listů pocházejí. 
Vychází z toho na jevo, že mezi stonkem a listy jest hranice neurčitá, 
během vývoje proměnlivá, naproti tomu že článek osní a list organicky náleží 
k sobě, tvoříce morfologickou a organickou jednotu, již nazývám článkem 
XXXVII. 
