31 
tvoří pysky ústí dutinek, to dosvědčují ještě takové případy, jaký v obr. 32. 
vyobrazen. Jest to část jednostranné hálky, kde hraničí hálka s pruhem větve 
normálním. Viděti tam normální jehlici se stopami hořejší h a dolejší d , nad 
ní stojící jehlice j jest však list hálkový, jenž má nad svou hoření stopou 
skulinu komůrkovou a jehož dolení stopa ď jest vyvinuta do šířky, ač doleji 
mezi stopami normálních jehlic deformována. Tato stopa vytvořila na kraji, 
jenž s krajem hoření stopy h normální jehlice hraničí, slabou, s krajem stopy 
normální parallelní, chlupatou naduřeninu, která se shoduje s hořením pyskem 
skuliny, ježto však se zde nevyvinula, poněvadž za normálním listem oním 
žádná komůrka se nenachází. 
Také nej dolejší listy hálky, jak samo sebou se rozumí, svou sestupující, 
k ose znenáhla skloněnou stopou neobmezují žádnou níže stojící skulinu. 
Naopak zase nejhořejší přeměněné listy nemají žádné skuliny nad sebou, po¬ 
něvadž se tam již mšice žádné neusadily. Velmi zřídka shledá se i na samé 
hálce mezi listy komůrkatými některý list, který nemá ani skulinu ani komůrku 
za sebou, jako list l na obr. 37., též obr. 36., byv patrně náhodou ušetřen 
invaše cizích hostí. 
Z toho, co přesné morfologické obadání hálky smrkové na jevo vyneslo, 
vysvítá již fundamentální rozdíl mezi hálkou tou a mezi podobnou šiškou 
Conifery. Ta část, z níž list hálky vyniká a která v nedozralém stavu hálky 
má podobu plodní šupiny, není ničím jiným nežli polštářkem, stopami listo¬ 
vými tvořeným, kdežto plodní šupina šišky, k níž listen u Araucarie, Cu- 
pressineí, Taxodieí jest přirostlý, jest květním prýtem vyrostlým z vnitřní 
zpodiny podpůrného listenu. Namítáno sice, že právě pro tento vznik svůj 
plodní šupina nemůže býti prýtem úžlabním, který jako pupen vegetativní 
z osy samé, totiž z hoření stopy listu vyniká. Avšak tato námitka poráží se 
uvážením, že listeny hustě na skrácených článcích osních stojící tak jako 
i šupiny pupenové nemohou vyvinovati hoření stopu, a že hoření stopa listu 
vegetativního, jehlicovitého, právě ze zpodu listu pochází. List, který má hoření 
stopu vyvinutou, tvoří úžlabní prýt ze stopy této, list však, jemuž stopa hoření 
schází, musí jej zplodit ze zpodu svého. Ostatně Strasburger dokázal, že 
i vegetativní pupen dříve, než stopa listu mateřského jest vyvinuta, a tudíž 
z velké části ze zpodu listu vyniká. 
Plného morfologického porozumění i toho zrůdného tvaru hálkového, 
který hmyz na smrkové větévce způsobuje, dosíci bylo možno toliko náležitým 
porovnáním s normálním vytvářením větve smrkové a nejdokonaleji ve světle 
theorie anafytosní. 
XXXVII. 
