5 
na snadě vočkování skupiny vitálně energických buněk nádorovitých v erose, 
trhliny sliznice neb kůže. 
Také klinické pozorování ještě nezjistilo nezvratně, ku př. povstání karci¬ 
nomu pyje při stávajícím karcinomu hrdla děložního, vaginy aneb jinaké pře¬ 
nášení karcinomu z jedné osoby na druhou. Jsou sice případy, kde v jedné 
rodině více členů karcinomem trpí, případy, které spíše lze využitkovati jako 
doklad pro dědičnost, nežli pro infekciositu rakoviny. Ovšem by se mohlo 
namítati a bylo také již uvedeno, že dědičnost přichází při parasitismu v ana¬ 
logii, zejména klinicky pozorované dědičnosti při nádorech infekčních (syfilis, 
tuberkulosa) — leč těžko jest vyložiti si vztah parasitismu rostlinného ku dě¬ 
dičnosti, a nemožno podnes si představiti vývoj vajíčka sporozoárně infi¬ 
kovaného, ač Podwysocki nalezl v slepičím vejci psorospermie. Ze také kachexie 
karcinomatosní analogní jest intoxikaci organismu při chronických nemocech 
infekčních, nelze upříti, leč dá se vyložiti jednak úbytkem výživných látek, 
jinak resorpcí toxických látek rozpadávajícího se nádoru, zejména jedná-li se 
o rozpad pomocí i účinkem bakterií. 
Je vidno, že uvedené momenty anatomické i klinické nesvědčí s naprostou 
jistotou pro parasitismus karcinomu a že dají se jinakým způsobem vyložiti. 
Daleko jistější než tyto anatomické i klinické argumenty musí podati 
experiment. 
Duplay a Cazin uvádí, že již roku 1773 pokusil se Peyrilhe přeočkovati 
šťávu z karcinomu na psa, ale beze všeho úspěchu. — Od této doby velká 
řada experimentátorů pokusila se o rozluštění této otázky. 
Citujeme zde pokusy, které konal Dupuytren, Valentin, Vogel, Weber, 
Debuisson, Hyvert, Langenbeck, Chatin, Billroth, Doutrelepont, Hénocque 
a Leroy, Lebert a Wyss, Villemin, Schallock a Balance, Senn, Senger, Goujon, 
Novinský, Hahn, Schottelius a v. Kahlden, Klebs, Wehr, Hanau, Cornil, Frank, 
Duplay a Cazin, Moreau, Francotte a Richter, Mayet, Firket a Pfeiffer, 
Eiselsberg a Fischl. K těmto řadí se i naše pokusy, které jsme v roku 1890 
konali, i konečně pokusy Kopísteinovy, v našem ústavě r. 1893 provedené.*) 
*) Naše pokusy týkají se A. přenášení karcinomu ze člověka na zvíře, B. ze zvířete 
na zvířata. 
A. 1) 13/2 1890 exstirpoval prof. Dr. Michl carcin ma mammae o půl jedenácté; o půl 
dvanácté excidovány kousky a implantovány jsou do vaziva podkožního, do žlázy prsní, 
do stěny vaginální 3 psům a 2 morčatům šťáva karcinomu do dutiny peritoneální. 
2) 22/3 1890 podobným způsobem implantován 2 psům carcinoma recti, exstirpováný 
Dr. Raabem. 
3) 27/3 1890 detto 2 psům intraperitoneálně čerstvě exstirpováný karcinom labii. 
4) 14/4 a 15/41890 vočkován 2 psům a 2 krysám metastatický karcinom ze sterna 
a z jater intraabdominálně z mrtvol (4 hodiny post mortem). 
Zvířata pozorována po delší dobu a když v červenci 1890 byla zabita, ve většině pří¬ 
padů ani kousky implantovaného karcinomu jsme nenalezli, ani ne v oněch případech, kdy 
asi kolem nich adhaesivní peritonitis se byla vyvinula. 
B. 27/6 1890 byla nám donešena stará kočka (prý 12 let), u které jsme nalezli na pravém 
nejdolejším prsu nádor exulcerovaný, na četných místech tvrdý, kterýž provazcovitě do okolí 
sbíhal, a v jehož okolí menší nádorky tuhé, velikosti špendlíkové hlavičky ve vazivu pod¬ 
kožním se nalézaly; nejbližší žlázy inguinální jsou něco zduřené. Podobný nádorovitý iri- 
1 * 
XXXVIII. 
