8 
Vždyť jest předmět tak vzdálený medicíně, že bylo nám vždy s podivením, 
jak z prostých obrazců histologických tak dalekosáhlé dedukce mohou býti 
činěny. Myslíme asi, že každý z autorů asi věděl o sporozoech tolik jako 
Pfeiffer, když pronesl názor o sporozoárním parasitismu varioly, nemocí 
exanthematických vůbec i herpes zoster, ale málokterý z autorů sledoval pří¬ 
klad Pfeiffera, aby z vlastního názoru poznal jednotlivé třídy sporozoární. 
V Píeifferově knize: Die Sporozoen ais Infektionstráger I., II. vydání i v po¬ 
slední jeho publikaci Untersuchungen liber Krebs s fotogrammy jest snesen 
veliký materiál, z něhož si začátečník však mnoho nevybere. Vše je tak 
komplikované, tak nezáživně, nepřehledně podané, že nezbývá ničeho, než 
ovšem opíraje se o Pfeifferovu obrovskou a záslužnou práci chutě vlastním 
názorem v tuto i pro zoology dosti temnou třídu vniknouti. Laskavostí 
zoologa Dra. A. Stolce bylo nám umožněno býti uvedeni do studia o sporo¬ 
zoech i prohlédli jsme praeparáty těchto se týkající. Dr. Stole sestavil pak 
pro naši knihu (path.-anat.) přehled této třídy, na nějž v následujícím se chceme 
opírati. 
Mají-li býti sporozoa příčinou rakoviny — dlužno znáti alespoň přibližně 
jednotlivé íase jich vývinu a jich účinek po invasi do organismu zvířecího; 
neb jinak úsudek o podobných tvarech v karcinomech si utvořiti nemůžeme. 
Sporozoa (Gregariny starších autorů) jsou jednobuněční ústrojenci tvořící 
zvláštní třídu mezi prvoky, kteří u obratlovců neb bezobratlých jako cizopas- 
níci žijou a sice buďto jako plasmofagy aneb karyofagy. Rozmnožují se tím 
způsobem, že jedinci (někdy po konjugaci?) vytvořují zvláštní kysty, v nichž 
plasma se differencuje ve spory. V těchto sporách utvořují se pak srpky 
(sichelkeime), které jako vlastní zárodky považovati dlužno. Někdy tvoří se 
jen spory, jindy hned ze plasmatu srpky. 
Rozeznávati možná několik tříd: 1) Gregarinidae, 2) Coccidiidae, 4) Haemo- 
sporidia, 4) Sarkosporidia, 5) Amoebosporidia, 6) Myxosporidia, 7) Mikro- 
sporidia.*) 
1) Gregarinidae. Vlastní gregariny — jsou cizopasníky hlavně členovců 
a červů; jich tělo jest protáhlé, délky 0‘0l až 5 jednotné (monocystidae) 
aneb rozdělené na odstavec zadní (deuteromerit) a přední (protomerit), k němuž 
se připojuje nepřednější odstavec (epimerit). Dle názoru některých autorů 
předchází tvoření se kysty konjugace tím způsobem, že dva jedinci k sobě 
se ukládají — (syzygium, zjev, který dle Pfeiťfra jest jen nahodilým. Kolem 
těla utvořuje se pak blána někdy velice mocná a u tvaru Clepsidrina sporo- 
dukty opatřena. 
Spojením jader a dělením se jich povstávají kulovitá jednojaderná tělesa — 
sporoblasty — kteréž se v sporu (pseudonavicella, spermocysta) mění tím, že 
dostává sporoblast velice tuhou lesklou membránu a z jeho jádra se pak 
utvořují srpovitá tělesa, kteráž obyčejně v určitém počtu ekvatoriálně jsou 
uložena. Vedle toho zbytek plasmatu (nucleus de reliquat). Srpek má upro- 
*) Myxosporidie i mikrosporidie někteří zoologové nečítají do skupiny sporozoů. Kam 
se však zařaditi mají, není doposud rozhodnuto. 
XXXV11I. 
