9 
str. 79.) V případě tomto, kde aktinomykosa implantována byla do cavnm 
abdominis, konstatovány metastasy v plících! 
Na str. 79. čteme, že do dutiny břišní asi osminedělního telete vpraveno 
12 čerstvých kostkovitých kousků tkaniva, že 7. dne potom témuž zvířeti 
vpraveny podobné částice pod kůži levé krajiny podčelistní, že 99. den po první 
implantaci následovalo nové infikování téhož zvířete čerstvými částkami pod 
kůži pravé krajiny krční, načež pak zvíře při úplné euforii 210. den po 1. zábyvu 
usmrceno bylo. Sekční nález jest obšírně a tučně podán na str. 79., čteme 
tu pak, že se nalezly četné velké (21) a mnoho malých masovitě špekových 
uzlů v předstěře, pseudomembrany (str. 80.) mezi různými útrobami jakož i na 
serose čelnějších orgánů břišních. Četné velké a mnoho malých uzlů nádoro- 
vitých nalézá se v subkutanním a intermuskulerním tkanivu pravé podčelistní 
a krční krajiny. Četné velké i malé, az miliarní ložiska v obou plících jedno- 
tlivé centralné zméklé. Na str. 82. pak tvrdí Ponfick, že ložiska plicní sekun¬ 
dárně vyvinula se zde po zavlečení substance aktinomykotické. Na základě 
toho ovšem čtenář uznati by musil, že ony uzlíky v plících objevené meta- 
stasou z dutiny břišní povstaly. Čteme-li však i pod čarou, tu na téže str. 80. 
pod značkou 2), dostane se nám vysvětlení těchto domnělých metastas v plí¬ 
cích. Doslovně čteme: »Gleichzeitig wurde eine Reihe kleiner Geschwulst- 
fragmente, in Kochsalzlósung suspendirt, in die rechte Véna jugularis ein- 
gespritzt.« Poznámka tato dostatečně charakterisuje celé pojednání Ponfickovo. 
Další pokusy provedl r. 1873 Israel; 1 ) týž očkoval malý kousek tkané 
aktinomykotické z primární aktinomykosy plicní lidské do dutiny břišní krá¬ 
líku. Domnívá pak se Israel, že pokus jeho positivním resultátem se honosí 
a že poprvé podán přesný důkaz o přenosnosti aktinomykosy ze člověka na 
zvíře. Podotýkajíce jen, že o vlastnosti druž jakož i tkaniva je obklopujícího 
v publikaci Israelově praecisních údajů postrádáme, jakož i že zvíře k expe¬ 
rimentu užité, t. j. králík, dle našich zkušeností, jak později uvedeme, jest 
proti aktinomykose immunní, připomínáme, že Bostroem po pečlivém studiu 
práce Israelovy považuje domněle vyvolanou affekci u králíka tohoto za zbytky 
očkovaných odumřelých druž. 
Na 4. místě stojí pokus Rotterův, 2 ) jenž opět na králíku, tedy opět na 
nevhodném zvířeti pro aktinomykosu, provedl experiment tím, že kousek lo¬ 
žiska z aktinomykosy kožní očkoval do dutiny peritonealní, načež pak zvíře 
po V 2 roce zabito bylo. Při sekci nalezeno 20 nádorků špendlíkové hlavičky 
neb lískového ořechu velkých, v nichž nalezeny druzy jenom v nádorcích ma¬ 
lých, kdežto ony tumory, jež jevily velikosti lískového ořechu, pozůstávaly 
z detritu a hmot hroudovitých. V jednom pak tumoru velikosti hrachu na¬ 
lezl Rotter původní implantovaný kousek kůže. Druzy pak zde nalezené jsou 
struktury nejasné a nebarví se více methodou Grammovou, pročež i Rotterem 
zcela správně za odumřelé jsou považovány. Z nálezu tohoto soudí Rotter, že 
původní implantovaný kousek byl opouzdřen, ostatní pak nádorky, počtem 20, 
') Israel, Centralblatt fiir die med. Wiss. 1883. S. 481. 
2 ) Rotter, Centralblatt fíir Bakteriologie 1888. 
XXXIX 
