10 
za novotvary považovati třeba, a jelikož ve svém centru chovaly druzy aktino- 
mykotické, myslí autor tento, že jednalo se o samostatný vzrůst actinomyces. 
Úvahu tuto nesdílí Bostroem (1. c.) a myslí, že při implantaci zajisté ono očko¬ 
vané ložisko proříznuto bylo (jinak by ovšem nebývalo bylo poznáno) a tu 
zdá se Bostroemovi více než pravděpodobno, že při pohybu jeho na kličky 
střevní jistý počet zrníček vyprázdněn byl, a kdyby jen bývalo 20 druž vypadlo, 
tak mohlo se právě tolik uzlíků tkaniva velikosti až hrachu kolem těchto ci¬ 
zích těles utvořiti. Tento náhled Bostroemův, že se v tomto případě jednalo 
o opouzdření zrníček, jest pravděpodobný a oprávněný — ač svědčilo by proti 
mínění tomuto to, že zrníčka aktinomykotická z těchto malých nádorků dobře 
se barvila — hlavně na základě našich experimentem nabytých zkušeností, že 
králík jest rozhodně materiálem méně vhodným pro přenesení aktinomykosy 
perkutanní i intraabdominalní applikací, pročež i my resultát Rotterův, byť 
i ne za pochybný, tož přece za nerozhodující považovati musíme. 
Podobné ceny jsou i pokusy Hanauovy;*) v krátkém sdělení uvádí Hanau, 
že zrníčky z hnisu provedl s výsledkem přenesení aktinomykotické affekce 
ve přední komoře dvou očí králičích. V povstalém žlutavém voluminesním 
tkanivu jednoho oka mohl po uplynutí 1 měsíce pozorovati všechny přechody 
mezi shluky vlákennými a druzami kyj ovitými jakož i přeměnu radierních 
vláken v kyje ztluštěním substance jejich a změnou vlastností jich tinktoriel- 
ních. V druhém oku proces tento vedl k zjizvení. Proti positivnímu resultátu 
tomuto nemožno nám ničeho jiného vytýkati než to, že v našich tak četných 
pokusech vykonaných, hlavně pokud se týkají oka králičího, vždy konstato¬ 
vali jsme bud panophthalmitidu, phtisu bulbi neb úplné vstřebání zrníček do 
přední komory oka vočkovaných. 
Tím vyčerpali jsme veškeru literaturu, pojednávající o domněle positivních 
resultátech implantace zrníček na zvíře. Velká pak řada badatelů docílila vý¬ 
sledků úplně negativních a možno na základě toho asi zcela správně souditi, 
že hlavní kriterium o průkazů pathogenity , t. j. umělé vyvolání onemocnění 
aktinomykotického útvarem pro affekci tuto charakteristickým, stávajícími pra¬ 
cemi vůbec nebylo podáno, aneb ze resultáty prací těch jsou velmi pochybné, 
ba Bostroem dokonce směle pronesl mínění, že vůbec asi nezdaří se aktino- 
mykosu uměle vyvolati na zvířatech zdravých, obvykle k experimentům uží¬ 
vaných. 
Toto tvrzení autora na slovo vzatého ovšem není valně způsobilým na- 
vnaditi k dalším pokusům příčiny této se týkajícím, a přiznáváme, že sami za¬ 
počali jsme experimenty s malou nadějí v příznivý výsledek, což se ještě 
stupňovalo nezdarem prvních četných experimentů. Pravděpodobným se nám 
zdá na základě našich zkušeností pozdějších, že nezdar pokusů tak četných 
badatelů i nezdar prvních pokusů našich problému tohoto se týkajících spo¬ 
čívá jednak v upotřebení materiálu nevhodného, t. j. buď dlouho po smrti in¬ 
dividua vzatého, buď z hliz starých ne svěžích, neb že materiál očkovací buď 
') Hanau, Correspondenzblatt fiir Schweizer Aerzte 1889. 
XXXIX. 
