20 
s hladkými svaly u hořeního víčka, neb eventuelně i v orbitě povstalo opět 
atypické bujení hladkých svalů. Tam pak, kde hraničil s kůží, obdržel ele¬ 
menty epitheliální, jelikož nelze pochybovati, že vrstva buněk epitheliálních, 
která v části mediální nádor pokrývati počala, povstala atypickým bujením pře¬ 
formovaných buněk v sousedství nádoru tam, kde právě s ní souvisel, pak 
také teprve na něm mohly povstati ony krásné papilly a kankroidní klíny. 
Tak se mně zdá, že v jistých případech ono nám prozatím ještě úplně 
neznámé agens, které histologické elementy té neb oné tkáně k atypickému 
bujení povzbuzuje a tak k povstání novotvaru příčinu zavdává, když těmito 
původními elementy zaneseno jest na tkán druhou a pak třetí atd., jest s to, 
všude roznítiti atypické bujení autochtonních zde elementů histologických a ta¬ 
kovým způsobem vysvětluji sobě povstání našeho velezajímavého a veledůleži¬ 
tého polymorphního nádoru. 
U hošíka pak dostavila se v lednu, roku 1885. recidiva, která opět velmi 
rychle bujela, utvořil se opět mohutný nádor, který vnikal do antrum frontale 
Highmori a nasale; hoch byl velmi kachekticky vysílen a velmi brzo dosta¬ 
vily se cerebrální příznaky, které tomu nasvědčovaly, že novotvar vnikl také 
do dutiny lebečné. 
Na operaci nebylo více lze ani pomýšleti. 
Hošík zemřel 25. března 1885. Jelikož měl vystrojený pohřeb, nemohl 
jsem obdržeti leč částku recidivujícího nádoru, která při histologické pro¬ 
hlídce neobjevila se býti polymorphním nádorem, jako byl tumor pri¬ 
mární, nýbrž jednalo se u recidivy o čistý Gliom, aspoň v oné části, kterou 
jsem obdržel. 
II. Pseudogliom a Pseudoeneephaloid. 
Pseudogliom jmenujeme takový případ, u kterého dělána byla od kom¬ 
petentního okulisty klinická diagnosa Cdiom. avšak později přišlo na jevo, 
buď po enukleaci a anatomickém a histologickém vyšetření oka, neb z dalšího, 
léta dlouhého pozorování klinického průběhu, že nejednalo se o Gliom, nýbrž 
o neduh zcela jiný, nezhoubný. Znamená tedy Pseudogliom omyl v diagnose. 
Jelikož však versírovaný klinik se tak snadno lecjakou podobností klinického 
obrazu nemoci klamati nedá, mohou to býti pouze případy takové, které 
s nápadnou podobností průběh pravého Glicmu imitují, kde takový omyl 
státi se může. 
Můžeme tedy Pseudogliomy definovat také tak, že jest to skupina různých 
neduhů očních, které probíhají pod klinickým obrazem Gliomu sítnice. 
Jest snadno pochopitelno, že během času, čím více zkušeností o Gliomech 
nabýváme a čím jemnější a obezřetnější stává se klinická diagnosa, tím víc 
a více scvrkuje se ona skupina Pseudogliomu, tak že dnešního dne podobný 
omyl diagnostický můžeme již považovati za vzácnost. Jsem však přesvědčen, 
že Pseudogliomy z naší diagnostiky nikdy úplně nevymizejí, poněvadž existují 
XL. 
