20 
Ústní otvor vejčitý, centrální. 
Basální kužel vyznamenává se nápadnou štíhlostí, jest v hořejší své části 
téměř válcovitý, teprve v dolní ubývá mu šířky, kde zužuje se a končí za¬ 
okrouhleným hrotem. Podél jeho povrchu táhnou se slabě klenutá žebra, oddě¬ 
lená úzkými brázdami a přepažená ku basi kuželu rovnoběžnými, jemnými 
přírůsty. 
Jelikož obě schránky podsusedských exemplářů vyplňuje pevná vápnitá 
hmota, musil jsem se uskrovniti na popis jich povrchu. 
Buďtež zde uvedeny rozměry podsusedských individuí, jak je publikoval 
pan Gorjanovic ve své svrchu vzpomenuté práci. 
Výška schránky 
I. 29*5 mm. 
II. ca. 38-5 » 
Delší kratší 
osa kuželu 
7*75 mm. 7*25 mm. 
10*3 » 9*3 » 
Naleziště. Podsused poblíž Záhřeba v Chorvatsku (2 exempl.). 
Creusia moravica nov. spec. 
Tab. II., vzor. 2 a-e. 
Horní kužel poměrně vysoký, ku horizontální ploše slabě nakloněný, 
žeber vysokých, tenkých, na hraně zakulacených. Rozměry žeber se neumen- 
šují ani ku otvoru ústnímu; ona jsou slabá, radiálná, uzavírají poměrně široké 
brázdy a korrespondují s příčkami vnitřními. Jejich množství kolísá mezi 28 a 32. 
Zebra rostra a cariny jsou střídavě velká a silná, žebra lateralií stejnoměrná. 
Brázdy a žebra pokrývají přírůsty rovnoběžné s okrajem ústním, které čím 
blíže obvodu basalnímu leží, jsou silnější a druhdy na hraně žeber nabubřují 
v dosti velké výrostky, jež dodávají žebrům vzhledu drsného, někdy jako by 
ozubeného. 
Plochy radií jsou úzké, pod zvětšujícím sklem příčně ryhované a jemnými, vy¬ 
sedlými čarami, jež se táhnou od ústí ku okraji basálnímu, přepaženy. 
Příčky vnitřní stojí kolmo na ploše parietálné a na štítu vnitřním; jsou 
poměrně silné, na stěnách jemně ryhované, jinak hladké a slabě lesklé. Vnitřní 
štít proti kuželu hořenímu jest malý, na vnitřní ploše pravidelně uspořádanými 
přírůsty ozdobený a na dolením obvodu šikmo seříznutý. 
Otvor ústní vejčitý, ku okraji carinálnímu silně pošinutý, tudíž excen¬ 
trický. 
Basální kužel poměrně krátký, přišpičatělý, dole buď zahnutý, bud rovný. 
Podél zevní stěny táhnou se až ku špičce velká, vysoká, úzká, na hranách 
zaokrouhlená žebra, jejichž rozměrů ku spodině rychle ubývá. Největší výše a 
tloušťky dosahují tam, kde se sbíhají se žebry hořejšího kuželu, tu pak tvoří ostrý 
roh, který obvod spojné čáry kuželu vysoko převyšuje. Povrch těchto žeber 
neliší se od oněch hořejšího kuželu leč tím, že příčné přírůsty jsou silné, 
hlubokými rýhami na stranách žeber ohraničené a že tato žebra na hřebenu 
nesou nepravidelně stlustlé hrbolky, jež povstaly rovněž nabubřením přírůstů. 
1. 
