5 
nosti elektrického potenciálu, či konečně na součinu obou, totiž elektrické 
energii, obdobné práci. 
První známosti o fysiologické působivosti elektrického proudu byly vy¬ 
jádřeny větou du Bois-Reymonda, na formulaci »zákona« poněkud kostrbatou: 
»Nikoli absolutná hodnota hustoty proudu v každém okamžiku jest to, nač 
hybný nerv příslušným pohybem svalu odpovídá, nýbrž proměna této hodnoty 
od okamžiku k okamžiku; a sice jest podnět k pohybu svalu tím značnější, 
čím větší jest proměna ta v jednotce času, to jest, čím rychleji se stala. « 1 
Dle du Bois-Reymonda není žádné podstatné souvislosti mezi množstvím 
elektřiny i energií elektrickou a fysiologickou působivostí elektrického proudu. 
Hlavním činitelem elektrického podnětu jest čas, to doba, ve které změna 
elektrického proudu, bez ohledu na intensitu jeho, probíhá. Cím kratčeji trvá 
ta doba, tím silnější jest fysiologický účinek, byť i změna sama byla absolutně 
menší u porovnání s jinou, mnohem větší, ale déle trvající změnou. 
Bližší zákonitost mezi tvarem čili křivkou této časové změny intensity 
proudu a její fysiologickou působivostí pokoušeli se v novější době stanovití 
pomocí přístrojů, rheonom zvaných, jichž bylo udáno několik druhů (Fleischl, 
Frey, Kries, Danilewski a j.). 
Než naprostá nezávislost fysiologické působivosti elektrického proudu na 
jeho fysické hodnotě, mimo čas, nezdá se všeobecnou. Kritiku »zákona« du Bois- 
Reymondova podal v novější době Hoorweg. 2 
Většina dosavadních výzkumů o íyosiologické působivosti elektřiny dála se 
upotřebením stálého proudu neb proudů elektroindukčních. Tu jest však fysi- 
kální symbolismus v názvosloví mnohem složitější, než při elektřině statické. 
Množství, intensita a hustota elektřiny, elektromotorická síla a různost elektri¬ 
ckého potenciálu, energie elektrická, představená pohybem jakés hmoty, který 
se však neděje ve vodiči, nýbrž mimo něj v »galvanickém poli«, kde se též 
dějou účinky elektromagnetické, to vše jsou činitelé, jež tu třeba v úvahu 
bráti se zřetelem k jich fysiologické působivosti. Proto obrátila se v novější 
době pozornost zase k elektřině statické, totiž k výzkumu fysiologické působi¬ 
vosti výboje elektrických kondensátorů. 
Tato methoda není nová, neboť již Volta zkoumal, jaký musí býti náboj 
Leydenské láhve, aby jeho výboj způsobil právě znatelný pocit na kůži; po¬ 
drobnou zprávu o jiných podobných starších pokusech podává du Bois-Rey- 
mond (Thierische Elektricitát I. p. 29t>). Později užívali k fysiologickému drá¬ 
ždění kondensátorů Chauveau a Marey ve Francii. Nová doba rozkvětu přišla 
však pro methodu kondensátorovou teprve v posledních třech letech. 
Náboj kondensátora lze přesně určiti z jeho pojemnosti (kapacity) a z růz¬ 
nosti potenciálu, jíž se náboj stal, což obé jest přesnému měření přístupno. 
Oběma těmi činiteli, množstvím elektřiny a růzností potenciálu, jest dána elek¬ 
trická energie, obsažená v náboji co energie potenciálná. Je-li však náboj 
fysicky stanoven — soudí se—jest tak i výboj, jehož fysiologická působivost 
1 Du Bois-Reymond, Thierische Elektricitát I. 258, 1848. 
2 Pflugers Archiv B. 52, 87, 1892. 
III. 
