6 
se zkoumá. Na základě toho byla v poslední době skutečně provedena řada 
pokusů. 
D’Arsonval 3 připomíná, že oba jmenovaní činitelé sice určují fysicky 
energii při výboji vybavenou, že však není žádného vztahu mezi touto energií 
a ní vybavenou činností ústrojnou. Rozhodujícím pro fysiologickou působivost 
jest čas, v jakém výboj probíhá, jak již ze zákona du Bois-Reymondova vy¬ 
plývá. D’Arsonval určil způsob, jak by se i tento činitel měniti a měřiti dal; 
i vyvozuje z pokusů, jež však blíže neurčuje ani neuveřejňuje, že nerv reaguje 
jen na velikost a rychlost změny různosti potenciálu elektrického, kdežto sval 
reaguje skutečně na energii výboje. I míní, že při nervu jest výboj pouze 
podnětem vybavujícím, kdežto sval přeměňuje část energie dráždidla u vlastní 
práci, na způsob elektrického motoru. 
Dubois 4 dospěl methodou kondensátorovou k důsledku, že při menší 
různosti potenciálu dlužno pojemnost kondensátora zvětšiti, aby nastal výbojem 
týž fysiologický účinek, totiž minimálné zkrácení svalu; a sice nutno zvětšiti 
množství elektřiny nepoměrně více, než se zmenšila různost potenciálu. Hoor- 
weg 5 vyvozuje konečně z pokusů kondensátorových na člověku, že podráždění 
určuje se jen množstvím elektřiny v pohyb uvedené, jsouc s ním v přímém 
poměru. 
Obsáhlé pokusy methodou kondensátorovou provedli konečně Cy bul ski 
a Zanietowski, 6 uživše zvláštního vhodného uspořádání. Cybulski dochází k vý¬ 
sledku, že fysiologická působivost výboje kondensátora záleží zároveň na růz¬ 
nosti potenciálu i na pojemnosti kondensátora (množství elektřiny). I vyvozuje 
ze svých pokusů, že toliko elektrická energie (ve smyslu práce) jest činitelem 
vyvolávajícím činný stav nervu i svalu, předpokládaje, že čas, ve kterém se 
výboj odbývá, zůstane nezměněn. Energie podnětu jest daleko menší, než energie 
představená vzbuzenou prací svalovou; jest tedy energie elektrická podnětem 
vybavujícím. Mezi vzrostem energie podnětu a energií vzbuzené činnosti svalové 
není však přímé poměrnosti; z počátku roste vybavená činnost značněji a 
rychleji, než roste energie podnětu. 
Z uvedeného vychází na jevo úplná neshoda u výsledcích dosavadních 
pokusů, určiti závislost činnosti na podnětu pomocí kondensátora. Dle jednoho 
jest rozhodujícím činitelem rychlost změny elektrického potenciálu, a to jen 
u nervu; u svalu rozhoduje energie elektrická; dle druhého různost potenciálu 
náboje; dle třetího množství elektřiny v náboji; dle čtvrtého konečně záleží 
jen na elektrické energii, nezávisle na různosti potenciálu i na množství elek¬ 
třiny, jen když součin obou, energie, jest stejně velký. 
Tato neshoda ukazuje, že methoda kondensátorová, přes to, že tu lze 
jednotlivé činitele v jednotkách elektrostatického systému C. G. S. přesně vy- 
jádřiti, není dosud řádně propracována. Ukážu později, že závada může býti 
3 Archives de physiologie 1889, p. 247. 
4 Ref. Centralblatt fiir Physiologie 1888, 358. 
6 Pfliigers Archiv 52, p. 100, 1892. 
t! O zastosowaniu kondensátora etc. Akademia umiejetnošci w Krakowie XXII. 1892. 
III. 
